284 SKOGSVARDSADMINISTRATIONEN. 



seende. Men jag tillåter mig i alla fall att framhålla, att jag icke tror, att det är 

 rådligt ställa så till, att förvaltningen af statens skogar skulle komma att ske affärs- 

 mässigt i den mening, att staten skulle i stor utsträckning slå sig på t. ex. såg- 

 verksrörelse och försäljning af det sågade virket, vare sig denna försäljning skulle 

 ske inom eller utom landet. Jag är viss om att detta skulle leda till en så om- 

 fattande verksamhet, delvis af svårskött beskaffenhet, att man gärna icke kunde 

 tänka sig att kunna få tillräckligt antal tjänstemän, som vore fullt lämpliga för en 

 sådan uppgift, och för öfrigt skulle sågverksrörelse eller andra skogsindustriella 

 företag, af staten bedrivna, helt visst komma att lämna liten eller kanske ingen 

 nettobehållning. 



Då utskottet yttrar följande, så synes det mig, som om det skulle vara full- 

 komligt i öfverensstämmelse med hvad som vore rådligast att sluta sig till, åtminstone 

 för den närmaste tiden. Utskottet säger nämligen så här: »Genom de ofvannämnda 

 förbättringarna i domänstyrelsens och skogsstatens organisation torde ock den fort- 

 gående utveckling, som aldrig får saknas i en ekonomisk förvaltningsverksamhet, 

 i nu berörda hänseende vara att påräkna; och då med statens skogsförvaltning icke 

 är eller torde blifva förenad någon egentlig industriell affärsverksamhet i större om- 

 fattning såsom sågverksrörelse eller andra skogsindustriella företag, utan hufvud- 

 uppgiften för statens skogsförvaltning uppenbarligen synes vara åstadkommande af 

 en god skogsvård, uppbringande af statsskogarnas produktivitet samt afverkningaruas 

 och virkesförsäljningens ordnande på sådant sätt, att de inom orterna förefinthga 

 möjUgheter för en fördelaktig virkesafsättning ej allenast utnyttjas, utan äfven, där 

 så behöfvas och ske kan, genom lämpliga åtgärder upphjälpas och utvecklas, så 

 synas åtgärder i det af motionären angifna syfte icke erforderliga.» 



Jag tror näppeligen, att detta utskottets uttalande har — åtminstone under den 

 hittills förda debatten — i någon mån blifvit vederlagdt. 



På grund af hvad jag haft anledning att yttra, ber jag, herr talman, att få 

 yrka bifall till utskottets förslag med den ändring däri, som är framhållen i den 

 reservation, som är afgifven af mig m. fl. och vidfogad utskottets betänkande. 



Herr Starbäck: Jag ber om ursäkt, herr talman, att jag måste med några få ord 

 rephkera den ärade talaren, som instämde i herr Larssons yrkande. 



Jag förstår verkUgen icke, huru han så ögonblickUgt kunde ana en ny central- 

 styrelse, därför att man hade tänkt fullständigt skilja skogsärendena från jordbruks- 

 ärendena. Skulle det icke kunna vara tänkbart, att man öfverflyttade dessa senare 

 till landtbruksstyrelsen? Mig synes åtminstone detta icke omöjUgt. 



Vidare sade han det, att det icke kunde komma i fråga, att staten skulle börja 

 på med förädlingsverksamhet i större skala. Detta spörsmål vill jag för närvarande 

 lämna utom debatt. Meningarna därom torde vara delade. Men det torde dock 

 vara så, att inom vissa delar af vårt land staten verkligen sysslar med sådant för- 

 ädlingsarbete. 



Men det finnes ett annat område, beträffande hvilket man kan sätta i fråga, 

 huru\-ida det af domänstyrelsen skötes affärsmässigt. Jag skall icke trötta kammaren 

 med många exempel på detta. Jag kan dock icke underlåta att nämna åtminstone 

 ett exempel. Jag har här i min hand ett exemplar af »Tidning för leveranser till 

 staten m. m.» för den iS juni 1907. Där utbjudes till försäljning pappersmasseved 

 från åtskilliga statens skogar, och bland de villkor, som där uppställas, finnes ett 

 som lyder på följande sätt: 



»Jägmästaren skall tillsammans med köparens ombud för hvarje olika afverk- 

 ningstrakt bestämma de relationstal, efter hvilka kubikmassan pappersmasseved — 

 utan bark — skall för hvarje olika tumklass, räknad efter diametern i fulla engelska 

 tum i'/., meter från marken å de på rot stående träden, beräknas; och kunna de 

 icke därom ena sig, äger öfverjägmästaren att i frågan besluta, hvaröfver klagan 

 icke får föras.» 



Det förefaller åtminstone mig, ehuruväl jag icke är bevandrad i några stora 

 affärsföretag, högst märkvärdigt, att kronans egen tjänsteman skall vara den, som 

 afgör, när tvist uppkommer mellan köpare och kronan som säljare. 



Det, som emellertid särskildt uppkallade mig till replik, var den egendomUga 

 uppfattning, som min ärade vän på södermanlandsbänken fått af mitt yttrande, eller 

 att jag med ett visst förakt skulle hafva yttrat mig om den föreslagna juridiska 

 byrån i domänstyrelsen. Men det är så långt från att jag med förakt uttalat mig 

 om denna byrå, att jag tvärtom ansåg önskUgt, att under dess befogenhet lades ännu 



