SKOGSSTATENS LÖNEREGLERINXt. 293 



löneregleringskommittéu kom, efter att hafva vändt på denna sak och öfver\-ägt den. 

 i alla fall till det resultat, att det är förenadt med så stora svårigheter att fullt till- 

 fredsställande ordna respenningefrågau. så att kommittén måste stanna vid att föreslå 

 ett visst belopp. 



Det hade iu annars legat nära till hands att fastslå, att jägmästarne skulle få 

 betaldt för hvad deras resor kostade, d. v. s. betaldt efter resereglementet. En sådan 

 anordning hade emellertid fört med sig för det första, att man icke kunnat öfver- 

 blicka kostnaden, och för det andra en massa skrifverier för utfående af resekost- 

 nadsersättningen. Jägmästarne skulle haft reda på skjulstaxor och allt möjligt. Man 

 \-ille fritaga dem från skrifverier i så hög grad som möjligt. 



När domänstyrelsen hade samma fråga till öfvervägande uppkastade den unge- 

 fär samma spörsmål om, hur man skulle få den föreliggande frågan ordnad, och 

 den funderade, såsom framgår af betänkandet, på att föreslå ett fixt belopp för 

 själfva resekostnaden, men dessutom ett dagtraktamente åt dem. Det resulterade 

 emellertid icke i något direkt förslag från domänstyrelsen, utan äfveu den vek undan 

 för svårigheten och föreslog ett fixt belopp, detta dock höjdt med 200 kronor i 

 allmänhet utöfver hvad löneregleringskommittéu föreslagit. 



När Kungl. ]Maj:t hade att pröfva denna fråga och med det önskemål, Kungl. 

 Maj:t hade för ögonen, att dessa tjänstemän skulle så mycket som möjligt vistas 

 ute i skog och mark, kunde Kungl. Maj:t icke gärna föreslå något lägre belopp än 

 hvad som föreslagits af den på detta område mest sakkunniga mvndigheten, som 

 man väl får säga, att domänstyrelsen är. Nu säger utskottet i sitt betänkande, att 

 det delar den där önskan, och framhåller betydelsen af att skogstjänstemännen eggas 

 till verksamhet i skogen, men i fråga om respenningama synas ofvan angifna belopp 

 vara för ändamålet fullt tillräckligt. 



Mina herrar, det är enligt mitt förmenande mycket svårt att fastslå och 

 säga, att vare sig det belopp, som utskottet föreslagit, eller det belopp, som Kungl. 

 Maj -.t föreslagit, är fullt tillräckligt för ändamålet; men i alla fall, det belopp. 

 som Kungl. Maj:t föreslagit, är ico kronor mera för jägmästarne och till och med 

 300 kronor mera för \-i5sa af öfverjägmästame än hvad utskottet föreslagit. Och 

 det är, som jag betonat, af synnerlig vikt, att man icke stannar på halfva vägen, 

 så att när t ex. en öfverjägmästare kommer till ett revir och skall inspektera och 

 jägmästaren påminnes att resa ut dit eller dit, t}- det är där det eller det att göra, 

 jägmästaren säger: > Respenningama äro slut. Dem har jag användt för länge sedan, 

 och jag har icke råd att i \-idare mån använda mina små tillgångar.» Då står öf\-er- 

 jägmästaren eller domänstyrelsen där, och jägmästaren måste sitta hemma. 



Denna afprutning, som utskottet här har föreslagit, drabbar mera öfverjäg- 

 mästame, ty där gäller det större belopp, och jag ber att få säga, alt det är med 

 afseende på dem af synnerligen stor vikt och bet^-delse, att de kunna vara ute på 

 sina mycket stora och vidsträckta distrikt och verkställa inspektioner. Nu har man 

 visserligen med detta prutat 11,500 kronor, och en ärad ledamot af utskottet har 

 sagt, att det är ju kutym och så godt som nödvändigt, att utskottet skall pruta. 

 Men icke kan jag tänka mig, att det är en riktig princip, att man skall pruta bara 

 för nöjet att få pruta. Om man har den föreställningen, att domänstyrelseu kan 

 ju komma tillbaka efter ett par år med förslag om ökning af respenningama, ja, 

 har man detta i perspektiv, är det icke då klokare att taga det förslag, som nu 

 föreligger? 



Det finnes ett gammalt ordspråk, som säger: Det är bättre att hafva en 

 fågel i handen än 10 i skogen.» Det är kanske efter den principen, som man här 

 i viss mån handlat. Det kan vara riktigt, men jag vill säga, att jag för min del 

 tycker, att det är bättre att hafva dessa hundra jägmästare och öfverjägmästare i 

 full verksamhet ute i skog och mark än att hafva dessa 11,500 kronor i fickan och 

 alla jägmästarne och öfverjägmästame sittande hemma. 



Herr Wijk, Ivar; Jag ber att få instämma i herr statsrådets och chefens för 

 jordbruksdepartementet uttalande, att denna respenningsfråga kanske varit den kin- 

 kigaste delen af hela frågan om lönestaten. 



Då man icke ville gå in på. att jägmästarne skulle få resa efter reseregle- 

 mentet, så var det ju ganska kinkigt att här få någon hållpunkt. Kommittén hade 

 precis samma åsikt, som utskottet och Kungl. Maj:t omfatta. Man vill nämligen 

 ha skogstjänstemännen mera ute i skogarna, och då behöfva de äfven ökade res- 

 penningar. Jägmästarne hade gjort en framställning, hvaii de yrkat att få resa 



