294 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



efter resereglementet. Om detta icke kunde ske, begärde de en förhöjning på res- 

 penningarna af 33 '/, procent. Det är dessa 33 V', procent, som kommittén här 

 föreslagit och utskottet gått med på. Utskottet har till och med höjt den slutsumma, 

 kommittén hade, med ungefär 2,000 kronor. 



Nu är det ofantligt svårt att säga, om Kungl. Maj:ts, eller om utskottets för- 

 slag är det riktiga. Den representant för skogsstaten, som satt i kommittén, förklarade 

 sig emellertid nöjd med kommitténs framställning, och då hade denna ju ingen 

 anledning att gå längre. 



Då jag anser, att förslaget kan vara tillfyllest, såsom det är, yrkar jag emel- 

 lertid bifall till utskottets förslag. 



Utskottets förslag bifölls utan votering. 



I Andra Kammaren yttrade 



Herr Persson i Tallberg: Herr talman! Som herrarna finna, ha herr Kinberg, 

 jag och herr Starbäck vid denna punkt afgifvit en reservation. För min del har 

 jag satt i tvifvelsmål, huruvida den besparing af 11,500 kronor, som skulle bli en 

 följd af ett bifall till utskottets förslag, i verkligheten skulle bli en besparing. Jag 

 tror snarare tvärtom. Ty om vi vilja, att jägmästarne skola sköta sitt ansvarsfulla 

 och maktpåliggande kall så är det också gifvet, att de måste företaga resor för 

 att leda och ordna det arbete, som är dem förelagdt, och då föreställer jag mig, att 

 det skulle vara ytterst svårt för en del af dessa att göra detta utan att själfva 

 släppa till medel. Det är denna nedsättning dels för öfverjägmästarne, dels för 

 jägmästarne, som jag för min del icke kunnat gilla. 



Nedsättningen gäller, som sagdt, en summa på 11,500 kronor. Nu har utskottet 

 i sin motivering sagt någonting, som jag endast i vissa delar kan gilla. Utskottet 

 säger : 



»Då respenningarne gifvetvis icke böra anses såsom löneinkomst utan äro 

 afsedda att täcka verkliga utgifter för resor, synas ofvan angifna belopp vara för 

 ändamålet fullt tillräckliga. Men härvid har utskottet velat framhålla betydelsen af, 

 att skogstjänstemännen så mycket som möjligt ägna sig åt verksamheten i skogarna. 

 I de instruktioner, som utfärdas för dessa tjänstemän, torde bestämmelser böra in- 

 tagas till främjande af nämnda syfte.» 



Jag må för min del säga, att då jag icke känner annat, än att jägmästarne 

 äro vanliga människor, raska i vändningarna visserligen och bra att gå i skogarne 

 och där gå ganska fort, så föreställer jag mig dock, att det skulle vara omöjligt 

 för dem — därest en instruktion skulle utfärdas, som ålade dem att så mycket som 

 möjligt upphälla sig i skogame — att undgå att verkställa långa och dyrbara resor. 

 Det revir som jag känner till, Österdalarnes revir, än ganska vidsträckt. Jägmästaren 

 där har icke mindre än 96 olika skogslotter, som han har att bevaka och öfva inseende 

 öfver, och dessa ligga så till att det blir mellan 15 och 20 mil mellan de yttersta spet- 

 sarna. En del af skogstegarne ligger så aflägset från kommtmikationsleder som ända till 

 5 och 6 mil. Då synes det mig omöjligt för denne jägmästare att undgå långa 

 och kostsamma resor, därest han icke skulle slå sig i ro på blott en eller annan 

 af dessa skogar. 



Jdg är visserligen ense med utskottet, att respenningarna icke äro att betrakta 

 som lön. Men jag tror, att det kan gå på det sättet, att de skola nödgas släppa 

 till af sin lön, därest de äro samvetsgranna. Jag har för min del verkligen sökt 

 sätta mig in i denna fråga och till och med försökt att med biträde af jägmästare 

 utarbeta ett annat S3-stem, som skulle vara grundadt på principen, att jägmästare 

 skulle få betaldt för hvad de verkUgen rest, men vi kunde icke komma till annat 

 resultat, än att vi kritiserade bort det vi utarbetat. För min del måste jag ansluta 

 mig till livad Kungl. Maj;t föreslagit: vissa, fasta belopp för öfverjägmästarnes och 

 jägmästarnes resor. Men jag anser, att beloppet bör vara så rikligt tilltaget, att 

 en samvetsgrann jägmästare och öfverjägmästare, som vill fullgöra sitt kall, icke 

 skall behöfva släppa till af sin lön, eller att den, som är mindre nitisk, icke kom- 

 mer att visa böjelse för att afhålla sig från resor. 



Då jag sålunda har den uppfattningen, har jag trott, att det varit riktigast, 

 om utskottet hade velat godkänna Kungl. Maj:ts förslag i detta afseende, hvarför 

 jag, herr talman, yrkar afslag å utskottets hemställan i denna del och bifall till 

 Kungl. Maj:ts förslag. 



Herr Starbäck instämde. 



