300 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



man borde ha rätt att ovillkorligen fordra högsta kompetens och omdöme? Eller 

 hvadan denna obegripligt stora meningsskiljaktighet mellan chefen för jordbruks- 

 departementet och generaldirektören i domänstyrelsen, som manifesterar sig på sid. 

 172 — 173 i föreliggande statsutskottets utlåtande n:o 10, där chefen för statens skogs- 

 väsende har ordet, och sid. 193, där jordbruksministern yttrar sig i frågan om värde- 

 sättningen af statens skogsförsöksanstalt och löneregleringen för dithörande tjänstemän? 

 Jag undrar storligen, hvar kompetensen verkligen sitter. Där den borde sitta tyckes 

 det emellertid vara klent beställdt med densamma, om man blott skall döma efter 

 resultatet af de förda förhandlingarna. Detta jäfvas åtminstone icke af det förhål- 

 landet, att bland reservanterna i denna punkt 10, i) uti nämnda utskotts utlåtande 

 befinna sig både förre generaldirektören och en numera pensionerad byråchef i 

 domänstyrelsen. Det ser äfven häraf sannerligen ut, som tarfvade denna domän- 

 stj-relse en snar omorganisation på vissa punkter, eller livad kan det bero på att 

 forstmanuaordet mötes af bristande respekt, att skogsfackmannens ord har vägt så 

 förvånande, jag skulle vilja säga så förnedrande litet, sona det gjort härvidlag? — 

 Jag behöfver minst 4,000 kronor till föreståndarens för bemälda anstalt aflöning 

 under förutsättning, att han dessutom får åtnjuta 2,300 kronor som ordinarie jäg- 

 mästare, säger generaldirektören. — Nej, det behöfs ej, säger ministern, jag prutar 

 genast af 1,000 kronor; han får vara nöjd med 3,000 kronor. — Jag behöfver en 

 botanist för 6,000 kronor, säger generaldirektören. — Det kan väl icke vara allvarligt 

 menadt, infaller jordbruksministern. Det är ju allra minst 1,500 kronor för mj-cket, 

 4,500 kronor äro alldeles nog. Och, fortsätter han, det är mer än öfverflödigt, det 

 är slöseri med statens medel att anslå en lön af 3,500 kronor för hvardera af de 

 båda assistenterna; 3,000 kronor jämnt räcka godt. Och ministerns tankegång vill 

 jag vidare följa i spåren. Det skulle just lika sig för en jordbruksminister att gå 

 med på en af domänstyrelsen ant3'dd jämförelse med sj^fte dels att i fråga om af- 

 löningsvillkor tjänstemännen inom skogsförsöksanstalten skulle komma på samma 

 nivå med tjänstemännen vid centralanstalten för försöksväsendet på jordbruksområdet 

 och dels att de båda anstalternas arbeten skulle vara likvärdiga. Detta kunde väl 

 gå an för en skogsbruksminister, men sådan existerar icke, och en jordbruksminister 

 bör för öfrigt veta, att jordbruk står ett kulturtrappsteg högre än skogsbruk, trots 

 det att staten hufviidsakligen är skogsägare och från skogen hämtar intäkter i mil- 

 liontals kronor, mot hvilka de, som skördas från dess jordbruk, äro att räkna såsom 

 försvinnande stoftgrand. 



Ja, jag har genom jordbruksministerns yttrande till protokollet blifvit bibringad 

 den tro, att man får vänta på förstående, tills en forstman får nionde hufvudtiteln 

 om hand. Att statsutskottet, sin sparsamhetsplikt likmätigt, utan högst tvingande 

 skäl öfverbjuder Kungl. Maj:t i stället för att underbjuda enhgt gammal vana, det 

 kan man väl begripa. Ty utskottet har jämt och ständigt måst räkna med så att 

 säga iudekutym vid uppgörande af en mängd punkter i hufvudtitlarna, med en 

 prutmån af »firti procent». När nu en i politiken oerfaren skogsmänniska men i 

 sitt fack duktig generaldirektör söker bryta mot kutymen och säger ifrån, att så 

 och så mycket behöfver jag, h varken mer eller mindre, så tror man, att han bara 

 skämtar, ty bestämda priser finnas knappast i hufvudtitlarna. Naturligtvis ingen 

 regel utan undantag • — men undantagen höra på detta område till världens sju under- 

 verk: ett sådant var t. ex. fjärde hufvudtiteln i år. Jag vill därför icke på minsta 

 sätt klandra statsutskottet utan tvärt om berömma det, därför att det icke i detta 

 fall varit sin vana troget utan i någon mån öfverbjudit Kungl. Maj:t. Det har ju 

 för öfrigt omöjligen kunnat ha tid att i detalj sätta sig in i en sådan här veten- 

 skapligt praktisk fråga som den föreliggande. Och jag vill därför icke framställa 

 något A-rkande om bifall till min motion, hvilket för öfrigt under slika förhållanden 

 icke är lönt. Men jag hoppas, att statsutskottets ärade ledamöter icke förtänka 

 mig, om jag med all makt vill genomdrifva bifall till den vid den föredragna punk- 

 ten afgifna reservationen, hvilken är underskrifven af herr Starbäck m. fl. Dock 

 vill jag icke afstå från att söka uppvisa, att jag icke utan goda skäl väckt motionen, 

 och på samma gång kritisera jordbruksministerns skäl, som synas mig vara både 

 för vacklande och för svaga att bilda grundval för statsutskottets förslag till löne- 

 reglering. För att börja med föreståndaren för anstalten ber jag att få anställa en 

 • jämförelse mellan honom och närstående skogstjänstemän, hvilken jämförelse talar 

 för sig själf och äfven till förmån för min motion och på samma gång visar, huru- 

 som jordbruksministerns jämförelse haltar betydligt. Etiligi mtvarande stat har öfver 



