SKOGSADMINISTRATIONEN. 317 



I fråga om skogens produkter möta oss sädana förhållanden allenast å 

 de orter, där staten äger en mycket afsevärd del af skogsmarken i dess 

 helhet, hvilket vore fallet inom Norrbottens län. Frånräknas den nu oaf- 

 vittrade delen af länet, hvilken för trävaruindustrien saknar betydelse, om- 

 fattar statens skogsmarksareal i Norrbottens län omkring 1,700,000 hektar, 

 däri inbegripet äfven ecklesiastika skogar, medan öfriga skogar därstädes 

 innehålla omkring 1,400,000 hektar. Härvid bör dock anmärkas, att statens 

 skogar utgöras af i stort sedt den sämre delen af skogsmarksarealen, enär 

 de i hufvudsak äro belägna inom Lappmarken och däri särskildt ingår nästan 

 hela det till skyddsskogar hänförliga bältet af skogsområdet närmast fjällen. 

 Af de bättre kustlandsskogarna äger staten däremot en jämförelsevis ringa 

 del. Domänstyrelsen framhåller vidare, att sågverksanläggningarna i Norr- 

 bottens län i förhållande till länets skogsarealer måste anses utgöra ett allt- 

 för ringa antal. Därstädes funnes enligt Nordisk trävarukalender år 1906 

 omkring 2 1 större och mindre sågverk med en sammanlagd skeppning af 

 tillsammans omkring 99,350 standards sågade och 4,500 loads bilade trä- 

 varor. Prisen å virket från statens skogar i Norrbottens län ha varit mycket 

 låga ända till under de senare åren, hvarvid dock de därunder erhållna 

 något högre prisen ej framkallats af konkurrens bland köpare inom orten 

 utan däraf, att köpare jämväl från mellersta och södra Norrland funnit med 

 sin fördel förenligt att utsträcka sina virkesköp till det aflägsna Norrbotten, 

 ehuru gifvetvis dessa köpare haft afsevärdt större omkostnader för virkets 

 tillgodogörande än ortsspekulanterna. 



Då det är önskvärdt, att en större afverkning än som hittills ägt rum, 

 anordnas å kronans vidsträckta skogar särskildt inom södra delarna af Norr- 

 bottens län utan att virkesprisen därigenom behöfva nedtryckas, ifrågasätter 

 douiänstyrelsen, huruvida icke staten borde å lämplig plats inom Norrbotten 

 anlägga ett eget sågverk för att därå själf försåga de virkespartier, för hvilka 

 skäliga virkespris ej synas kunna erhållas. Visserligen skulle alternativt 

 kunna ifrågasättas, huruvida staten ej borde genom upplåtelse af flerårig af- 

 verkningsrätt i en för ändamålet nödig omfattning söka uppmuntra den pri- 

 vata företagsamheten till anläggande af nya sågverk. Men domänstyrelsen 

 framhåller, att de försök, som i detta afseende gjorts, dels ej ledt till afsevärdt 

 resultat, dels varit förenade med högst afsevärda olägenheter för skogshus- 

 hållningens ändamålsenliga ordnande. — Smärre virke, ej afsedt för försåg- 

 ning, har hittills ej kunnat afsättas från kronans skogar i Norrbotten. 

 Styrelsen ifrågasätter därför, huruvida ej staten äfven borde anlägga en 

 sidfatfabrik — emedan både tall och gran kan användas för produktion af 

 sulfatmassa — hvilken i så fall borde förläggas till samma plats som ock 

 kombineras med den ofvan ifrågasatta sågverksanläggningen. 



Därest dylika anläggningar för statens räkning komme till stånd, vunnes 

 ock den fördel, att kronan för det virke, som för dess räkning komme att 

 i allmänna flottleder framflottas, blefve berättigad inom flottledsföreningarna 

 föra talan, hvarvid initiativ till allmänt gagn kunde tagas. Domänstyrelsen 

 hemställer för den skull, att K. Maj:t ville uppdraga åt den kommitté, som 

 f. n. arbetar för utredning af de åtgärder, som kunna böra vidtagas för att 

 åstadkomma en rätt vård af kronans och de under skogsstatens kontroll 

 ställda skogarna i Norrland och Dalarna, att under sina resor i Norrbotten 

 verkställa vidare utredning af de synpunkter, som i det föregående framhållits 



