3l8 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Slutligen anser styrelsen, att den för ifrågavarande industriella företag 

 erforderliga personal torde böra anställas å extra stat, enär med ifrågavarande 

 befattningar måste förenas löneförmåner, fullt motsvarande hvad enskilde för 

 sådana erbjuda. 



Administrativ praxis. 



Skogsstatstjänstemans ställning vid utsyning å s. k. afverkningsrätter i 

 Sfre Norrlands kusttrakter. 



I § 3 af kungl. förordningen den 24 juli 1903 angående åtgärder till 

 förekommande af öfverdrifven afverkning å ungskog inom Västerbottens och 

 Norrbottens län heter det, att under vissa förhållanden tillstånd må af för 

 rättningsmannen gifvas till afverkning till fritt förfogande, där ej laga hiudei 

 eljest möter. Ett dylikt laga hinder uppstår, då den, som begärt sådan ut- 

 syning, om hvilken här är tal, ej kan styrka sig antingen i egenskap af ägare 

 till hemmanet eller innehafvare af afverkningsrätten därstädes hafva rätt till 

 utsyning. Frågan, huruvida sökanden är ägare till hemmanet eller ej, är väl 

 i allmänhet ej svår att utreda, men beträffande den andra frågan kan för- 

 rättningsmannen ofta komma i den egendomliga och obehagliga ställning att, 

 ehuru ej juridiskt utbildad, dock få sig förelagdt till bedömande tolkningen 

 af ett mer eller mindre tydligt kontrakt. Enligt hvad det kan tyckas, borde 

 ej heller detta möta så stora svårigheter, då ju förrättningsmannen endast 

 har att hålla sig till kontraktets lydelse, men vid ett noggrant aktgifvande 

 på vissa punkter i detsamma och på de förhållanden, som rådde på den tid, 

 då många nu gällande kontrakt om försäljning af afverkningsrätt skrefvos, 

 finner man, att skenbart tydliga bestämmelser ofta i själfva verket äro ganska 

 sväfvande. 



I många kontrakt, skrifna i slutet af 80-talet eller början af gotalet, 

 heter det » — — — öfverlåtes till köparen all furu och granskog enligt gäl- 

 lande skogslag.» På en afverkningsrätt, upplåten under sådant villkor, hade 

 undertecknad att år 1907 verkställa utsyning, men då förrättningen skulle 

 företagas, protesterade markägaren mot densamma och bestred sökandens rätt 

 till utsyning under påpekande af den nyssnämnda bestämmelsen »enligt gäl- 

 lande skogslag:. Vid kontraktets upprättande hade markägaren uppfattat 

 saken så, att enligt gällande skogslag hade man blott rätt att uttaga s. k. 

 fuUmåligt virke, och därför vore nu enligt kontraktet blott sådant virke såldt. 

 Däremot uppställde sökanden den åsikten, att enligt gällande skogslag hade 

 han rätt till såväl det fuUmåliga virket som äfven det virke, som af veder- 

 börande jägmästare i enlighet med fordringarna på en god skogsvård skulle 

 kunna utsynas. Mycket antagligt är, att markägaren hade fullt fog för sin 

 protest mot utsyningen, ty man måste tänka på, att vid den tid, då kon- 

 traktet skrefs, var den nu gällande lagen mycket ny, och att allmänheten 

 hade den uppfattningen, att utsyning af s. k. undermåligt virke blott i ytterst 

 få undantagsfall skulle ske, något som senare ju visat sig vara långt ifrån 

 fallet. Vid nu nämnda tillfälle inställde undertecknad på grund af protesten 

 förrättningen och lämnade resolution däröfver till sökanden. Sedermera an- 

 ställde denne rättegång mot markägaren. Vid rättegången vittnade bl. a. 



