SKOGSADMINISTRATIONEN. 3 I Q 



en i trakten bosatt trävaruinspektor och framhöll att uttrycket »enligt gällande 

 skogslag» aldrig brukade intagas i andra nyttjanderättsaftal, än där aftalet 

 gällde endast den fullmåliga skogen. Vid häradsrätten är målet afgjordt till 

 markägarens förmån men kommer antagligen att gå till högre forum. 



Jag vill relatera ännu ett fall, då markägaren protesterade mot den af 

 afverkningsrättsinnehafvaren begärda utsyningen. Denna gång stod i kon- 

 traktet, att till köparen öfverläts all furu och granskog eller den del däraf, 

 som köparen ville tillgodogöra sig. Den protest, som, då förrättningen skulle 

 handläggas, af markägaren lämnades, var affattad skriftligt och innehöll, att 

 markägaren med vittnen kunde styrka, att han vid köpekontraktets uppgö- 

 rande yrkat på att få den bestämmelsen intagen i kontraktet, att köpet blott 

 afsåge s. k. fuUmåligt virke, men att köparens ombud då förklarat, att detta 

 ej brukades utan vore onödigt, och att det aldrig skulle bli tal om att ut- 

 taga annat än fullmålig skog. Såsom ett stöd för sitt påstående, att det 

 blott varit fråga om den fullmåliga skogen, anförde markägaren, hvilket också 

 kunde styrkas med vittnen, att vid köpets uppgörande blott de träd, som då 

 voro fullmåliga eller under de 20 år afverkningsrätten omfattade beräknades 

 utväxa till fullmålig dimension, uppräknades, och att endast dessa träd sedan 

 lades till grund för beräknandet af köpeskillingens storlek. — Vid inlämnan- 

 det af denna protest förklarade sig markägaren villig att till nästa tings- 

 sammanträde instämma de i protesten omtalade vittnena för att höras. En 

 särskild omständighet, som gjorde markägarens påstående ganska antagligt 

 och trovärdigt, var den i kontraktet intagna bestämmelsen, att köparen till- 

 erkändes rättighet att undanhugga småskog för det köpta virkets utdrifning 

 utan särskild ersättning därför. Om kontraktets mening varit, att all skog 

 vore såld, vore ju en dylik bestämmelse öfverflödig. 



I ett fall sådant som detta måste förrättningsmannen välja mellan an- 

 tingen kontraktets ord, att all skog är öfverlåten till köparen, eller det i 

 markägarens protest omnämnda, på grund af förhandenvarande förhållanden 

 mycket sannolika aftalet på sidan om kontraktet, hvilket aftal blir ännu mer 

 trovärdigt genom den i kontraktet förekommande ofvan påpekade bestäm- 

 melsen. En omständighet, som gör detta val ännu svårare, tillkommer kanske 

 ofta, nämligen att, hvilket särskildt här var fallet, kontraktet ännu har en 

 giltighetstid af flera år, och att skogen är så belägen, att någon svårighet 

 för sökanden att senare drifva ut virket ej tycks förefinnas, under det att å 

 andra sidan skogen, särskildt granen, såsom hvar man vet, tar ej obetydUg 

 skada genom att bläckas. I ett fall, ungefär analogt med nu omtalade, före- 

 togs utstämpling oaktadt markägarens protester, och denna inställdes först, 

 sedan förrättningsmannen fått meddelande om och bevis för att stämning på 

 sökanden uttagits, då han ansåg tvist föreligga och afslutade förrättningen. 

 Detta skedde först på 6:te dagen efter utsyningens påbörjande, och under 

 tiden stämplades tusentals träd. Ännu är ej detta mål afgjordt, men tänkas 

 kan ju, att markägarens sak går igenom, och då stå dessa träd bläckade 

 kanske till ingen nytta utan till afsevärd skada. Skulle sedan så vara, att 

 å den ifrågavarande trakten ingen konkurrens beträffande uppköp af skog 

 förefinnes, utan att den förlorande parten (= afverkningsrättsinnehafvaren) är 

 den, som bestämmer virkespriserna på platsen, kan det förutsättas, att markäga- 

 ren får sin skog ytterst dåligt betald, då han ju för att hindra densamma från att 

 taga skada är tvungen att genast sälja och ej kan invänta bättre köpeanbud. 



