374 FRÅN SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS DISKUSSIONSAFTON D. 5 NOV. igoS. 



Jag tror f. ö. ej att studenterna på detta sätt skulle få många medtäf- 

 lare om utrymmet vid högskolan. 



Det är sålunda påtagligt att denna ano7-dning icke kommer att — såsom 

 domänstyrelsen i sitt yttrande vill göra troligt onödiggöra den nuvarande s. 

 k. lägre knrsen. 



Härmed är jag inne på frågan om det berättigade i att låta denna kurs 

 helt och hållet försvinna. — Förslaget om skogsläroverket som dess ersättare 

 hoppas jag, som sagdt, få anse aflifvadt. — Men hvarför skall ej kursen be- 

 hållas och så vidt möjligt förbättras? Bland dem, som till domänstyrelsen 

 yttrat sig i frågan, ha alla utom lärarekollegiet vid skogsinsitutet uttalat sig 

 för att högskolan måtte få stå som ensam utbildningsanstalt för skogsförval- 

 tare i såväl statslig som enskild tjänst 



Men härvid ha endast skogsstatstjänstemän yttrat sig. Angående en läro- 

 kurs, afsedd för utbildande af skogsmän i privat tjänst böra äfven åt privata 

 skogsägarnas och ledande skogsmännens röster höras och i detta afseende af 

 vederbörande statsmakter mer beaktas än de förras. ^ 



Vi äro alla ense om att den praktiske skogsförvaltaren behöfver en viss 

 grad af teoretisk fackiithildning. Först och främst tillräcklig för att han skall 

 kunna tillgodogöra sig de rön och förstå att riktigt tillämpa de metoder, som 

 vetenskapligt göras och anvisas för den rationella skogshushållningen och för 

 att ha förstånd om och intresse för nödvändigheten och nyttan af vetenskaplig 

 medverkati. — Han skall kunna för de skogar han förvaltar nyttiggöra vetenska- 

 pens landvinningar inom skogshushållningen. -- Detta är ett oeftergifligt villkor. 



Men detta mål — som ej fordrar, att han själf skall vara vetenskaps- 

 man — kan nås med en kortare lärokurs, än den föreslagna skogshögskolans 

 och med realskoleexamens förkunskaper. 



Den enskilde skogsägaren måste sätta andra fordringar på rent praktisk 

 förmåga hos sina skogsförvaltare än hvad staten behöfver. — Äfven därför 

 är det lämpligt att skilda kurser anordnas med hänsyn till de olika krafven 

 hos staten och den enskilde såsom arbetsgifvare. 



Staten behöfver köpa examensmeriter såsom garanti för dess tjänstemäns 

 duglighet. — Den enskilde arbetsgifvaren ställer på visst sätt större anspråk 

 på sina tjänstemän, men han anser det piaktiska lifvets utgallring af ledande 

 förm.ågor vara lämpligare än c.xamensmeritcrnas. 



Då det ej torde kunna förnekas, att en skoglig fackutbildning kan 

 grundas på realskoleexamen och då det kanske äfven lämnas obestridt, att de 

 praktiska begåfningarna lika ofta äro att söka bland realskolisterna som hos 

 studenterna, sä måste det äfven anses orätt och obefogadt att borttaga den 

 möjlighet till utbildning för skogsmannens yrke, som nu finnes för den som 

 aflagt realskcleexamen. Jag tror ej att lägre kursen hittills gifvit fog för ett 

 påstånnde att ej dugliga skogsmän kunna erhållas på den vägen 1'^ 



' I detta sammanhang kan ju erinras hvad som står att läsa i kommittébetänkandet 

 sid. 127. 



Där står: »En jämförelse mellan siffrorna för den äskade nyanskaffningen för fast 

 anställning af personer, som genomgått högre kurser och sädana som erhållit lägre kursens 

 utbildning är af ej så ringa intresse. Den visar, att, då af de förra erfordras 1 1 personer, 

 af de senare begäras 34. Dessa siffror torde utgöra ett talande bevis för, att de från lägre 

 kursen utgångna tillvunnit sig allmänhetens förtroende vid utförandet af de skogliga upp- 

 drag, som anförtrotts dem.» 



' Här vill jag återigen hänvisa till kommittébetänkandet, som på sid. 128 talar om 

 det förtroende, som lägre-kursarna vetat att tillvinna sig. 



