380 FRÅN SKOGSVÄRDSFÖRRNINGENS DISKUSSIONSAFTON D. 5 NOV. 1908. 



ej på skogspraktiken. Stockholm vore sålunda en lämplig förläggningsort 

 äfven för lägre kursen. Det vore ju äfven ofantligt mycket dyrare att, så- 

 som domänstyrelsen föreslagit, bygga två nya skolor med bl. a. äfven ut- 

 rymme för elevernas logis och hushåll än att, såsom nu vore förhållandet, 

 använda en sal eller, såsom jägmästaren Ekman nämnt, 2 salar i Stockholm, 

 där eleverna själfva sörjde för kost och logis. 



De sakkunnige hade yttrat, att utrymmet i den tillämnade skogshögsko- 

 lans lokaler beräknats med tanke på ökadt antal elever i en framtid. Om 

 så vore fallet, hvarför kunde man ej af det för närvarande onödiga utrymmet 

 i skogshögskolans lokaler afskilja en sal åt lägre kursen? Först i en framtid, 

 då skogshögskolan |behöfde ökadt utrymme blefve det då nödvändigt att se 

 sig om efter annan plats för lägre kursen. 



Man hade äfven yttrat att det i en framtid kanske ej vore nödvändigt 

 att utexaminera en lägre kurs årligen utan endast hvart annat år. Måhända 

 vore den i en framtid icke så behötlig som nu. Äfven med hänsyn till dessa 

 förhållanden torde det vara oklokt att nu uppföra ett dyrbart särskildt skog- 

 läroverk. 



Om den lägre kursen skildes från den högre men inrymdes under samma 

 tak som skogshögskolan, blefve den billigast och mest effektiv. 



/ägniästare I'. O. Wclander hade ej ämnat förlänga diskussionen, men efter 

 h*r Thunbergs insinuante yttrande om beslutet vid Jönköpingsmötet och D:r 

 Gunnar Anderssons utsago, att hans nya förslag om bland annat bättre ut- 

 bildning vid lägre kursen nu borde tillfredsställa alla parter, kunde han ej 

 underlåta att gentemot den förre försäkra, att Jönköpingsbeslutet ej fattades 

 af någon rädsla för konkurrens utan endast med tanke påskogarnas bästa. 



D:r Starbäcks och Anderssons åsikt nu och vid föregående tillfällen var 

 kort och godt denna: då vår undervisning numera föres på tre plan, skola 

 vi också hafva motsvarande tre plan på alla områden och alltså äfven vid 

 skogsbruket. Sådan slutledning är dock förhastad, ty realskoleexamen har 

 väl inrättats för att de utexaminerade skola användas på de områden, där 

 de lämpligen kunna anställas men icke nödvändigt öfverallt. Huruvida real- 

 skolemännen lämpa sig för skogsbruket eller ej måste väl få bero på skogs- 

 förvaltningens egen art. 



Skogsförvaltningen är så ordnad, såväl i fråga om statens som enskilda, 

 att ett visst område öfverlåtes till hvarje revirförvaltare eller skogsförvaltare 

 och de sakkunniges majoritet hvafva själfva i sitt utlåtande mycket riktigt 

 framhållit som nödvändigt, att dessa förvaltningsområden ej få vara större 

 än att förvaltaren hinner sköta allt. Därjämte behöfves nödigt utbildade bi- 

 träden åt förvaltaren och dem hoppas vi få från skogsskolorna och deras 

 fortsättningskurser. Nu utgingo vi vid Jönköpingsmötet från den grundprin- 

 cipen, att den enskilda skogsskötseln behöfver lika väl utbildade förvaltare 

 som statens. Men vid lägre kursen utbildas icke sakkunniga biträden utan 

 skogsförvaltare liksom vid högre kursen. Vi få alltså två slags förvaltare och 

 det är denna obehöfliga och högst olämpliga dualism, som gjort, att Domän- 

 styrelsen och skogsstaten enhälligt afstyrker skogsläroverket. 



Det nya förslag, som i afton framställts af D:r Andersson, lider af 

 precis samma fel, ty vi skulle fortfarande utbilda två slags skogsförvaltare — 

 ja, fråga är, om ej hans sista förslag innebär ännu svagare motiv för skogs- 

 läroverket; ty om vi väsentligt höja lägre kursens utbildning, så blir ju skill- 



