388 LITTERATUR. 



A. MÖLLER. Die Nutzbarmachung des Rohhumus (Trockentorf) 



bei Kiefernkulturen. Z. f. F. u. J- 1908' ^- 5- 



Den första årgången af denna tidskrift innehöll ett längre, illustreradt 

 referat af Möllers studier öfver den betydelse råhumus kan ha för tallplantors 

 utveckling. 1 Hufvudresultatet af dessa undersökningar var, att råhumus äger 

 ett högt näringsvärde och att om sand blandas med råhumus, sanden gödes 

 på ett för tallplantans utveckling synnerHgen gynnsamt sätt. Möller har nu 

 fullföljt dessa sina undersökningar, hvilkas resultat redan börjat att pröfvas i prak- 

 tiken. 1 föreliggande uppsats redogör han dels för sina egna försök, ägnade 

 att ytterligare bekräfta hans första iakttagelser, dels också för de resultat, 

 man erhållit vid kulturer, där råhumus kommit till användning. 



Bland hans egna försök förtjäna några att här omnämnas. En tallplanta, 

 som första året utvecklats i råhumus, men året därpå i humusfri sand, ut- 

 vecklar det andra året kraftiga årsskott, men barren förblifva små och jäm- 

 förelsevis bleka. En planta, som första året vuxit i humusfri sand, men 

 året därpå i råhumus, har korta årsskott, men långa, kraftiga, mörkgröna 

 barr. Alldeles i analogi med den inverkan, som på hvarandra följande goda 

 och ogynnsamma år ha på tallens utveckling, visar det sig, att näringstill- 

 gången under föregående år har betydelse för årsskottets utveckling, den under 

 det löpande året för barrens. Vid Möllers försök visade det sig dessutom, 

 att icke blott råhumus, som bildats i tallskogar af blåbär, utan äfven såsom 

 mycket dålig ansedd Ijungtorf har stort näringsvärde vid kulturer. På grund 

 af Möllers undersökningar började redan 1903 i Preussen försök anställas 

 i ett flertal revir angående en såddmetod, grundad på användning af rå- 

 humus. Försöken utfördes så att på det ena partiet af försökslältet endast 

 växttäcket aflägsnades, hvarefter råhumusskiktet blandades med den under- 

 liggande sanden, i det andra partiet åter aflägsnades humusskiktet, hvarefter 

 man sådde på vanligt sätt. Dessa försök anställdes hvarken på Möllers ini- 

 tiativ, ej heller ställdes de under hans ledning. Då försöken utförts under 

 mycket växlande förhållanden, och af olika personer ha resultaten också blifvit 

 något olikartade. I många fall har metoden visat sig mycket fördelaktig, i 

 andra åter ha kulturerna i särskildt hög grad lidit af torka, hvarjämte ogräsen 

 utgjort ett svårt hinder för plantornas utveckling. Möller anser sig emeller- 

 tid kunna sammanfatta de hittills vunna resultaten sålunda: I plantskolor ut- 

 gör råhumus det bästa gödningsämnet, när det blandas med den underliggande 

 sanden. Öfverströs en dylik plantskolebädd af humusblandad sand med ett 

 par cm. mäktigt skikt humusfri sand, undviker man dels torka, dels besvä- 

 rande ogräs. Vid kulturer på dåUg mark bör man i möjligaste mån söka 

 använda den råhumus, som finns tillgänglig. Den bör erbjudas plantrötterna 

 på ett djup, som för dem är lätt att nå, men genom sandskikt skyddas för 

 torka. Alla markberedningsberedskap, som äro lämpade för att blanda rå- 

 humus och sand med hvarandra, böra studeras och vidare utvecklas. 



Äfven för vårt land har säkerligen den här berörda frågan stor bety- 

 delse, till hvilket jag på annat ställe snart torde återkomma. 



H. Hn. 



^ Gunnar Schotte. Om uppdragning af tallplantor. Skogsvårdsföreningens tidskrift 

 903, sid. 105. 



