392 



LITTERATUR. 



intressant material. Men han har också studerat den föreliggande frågan i 

 egenskap af vetenskapligt skolad botanist. I sin bok behandlar han därför 

 alla de högre svampar, som uppträda på trävirket i våra hus och bostäder. 

 De äro icke så få, omkring ett 40-tal arter äro kända. Dessa svampar be- 

 skrifvas botaniskt ganska ingående. Talrika fotografiska bilder åskådliggöra 

 fruktkropparnas utseende, myceliernas form och utbredningssätt, äfvenså finnas 

 teckningar, belysande den finare mikroskopiska byggnaden. Arbetet prydes med 

 icke mindre än 90 textfigureroch en färgtrycksplansch, visande en fruktkropp af 

 hussvampen [Memlius lacrymajis); denna bild är dock mindre lyckad. Ehuru några 

 af fotografierna äro skäligen oklara och oskarpa, underlätta dock de talrika illu- 

 strationerna i hög grad artbestämningen. Och en riktig artbestämning är i hus- 

 rötefrågor af den största vikt. Det sätt, hvarpå man kan bekämpa husrötan, be- 

 ror i hög grad på hvilka svampar som förorsaka densamma. Af de 40 förut om- 

 nämnda arterna är det endast ett mindre antal, som ha någon större prak- 

 tisk betydelse. Dessa äro först och främst hussvampen {Merulius lacrymans) 

 samt en del tick-arter såsom Polypouis vapomiius, P. vaillantii, P. medidla pa- 

 uis och P. vulgaris. I grufvor kan dessutom Paxilltis achenmtius uppträda i 

 stora massor. Af alla dessa svampar är hussvampen den farligaste och den 

 mest utbredda. Ehuru luften i många moderna städer anses vara alldeles 

 infekterad med sporer af denna svamp, sker dock dess spridning efter allt 

 att döma genom mycelier, som medfölja gammalt affall från andra hus. In- 

 kommen i ett hus på ett ställe, förmår hussvampen sprida sig vida omkring. 

 jNlvcelierna kunna till och med genomtränga brandmurar, hvarigenom det ena 

 huset infekterar det andra. Författaren känner fall i Breslau och Halle, där 

 hela kvarter eller husrader på så sätt lida af svampsjuka. Orsaken till hus- 

 svampens farlighet ligger i dess egendomliga fysiologiska egenskaper. Den 

 förmår nämligen, genom oxidation af cellulosan i veden, bereda det vatten 

 den behöfver för sin utveckling. Den förmår därför, såvida ej rummen 

 blifva väl ventilerade, utveckla sig i och förstöra lufttorrt virke. 



Sådana egenskaper sakna de andra svamparna, de fordra för sitt upp- 

 trädande ett genomfuktigt virke. Träffar man därför i ett hus mycelier af 

 de ofvannämnda Polvportis-z-xi^iMdi. är det ett tecken till ett illa uppfördt eller 

 dåligt underhållet hus, uppträder däremot hussvampen, kan det vara en olycka, 

 som kan drabba äfven en omsorgsfull byggmästare. I förra fallet kan ska- 

 dan botas genom att huset får ordentligt torka, i andra fallet däremot måste 

 man tillgripa omfattande och genomgripande reparationer, utan att man ändå 

 kan vara säker på att vara kvitt husrötan. Författaren meddelar i sin bok 

 en hel del praktiska och intressanta råd rörande undersökning af husrötan, 

 de medel man kan använda för dess bekämpande etc. Han lämnar äfven 

 en förteckning på kemiska desinfektionsmedel, som hittills kommit till an- 

 vändning. SlutUgen föreslår han som det enda möjliga sättet att bekämpa 

 husrötan, som i tyska städer synes få en allt större utbredning, att man till- 

 sätter särskilda tjänstemän med botanisk-mykologisk skolning och hvilka noga 

 skola känna husrötesvamparna i alla deras former. Dessa tjänstemän skola 

 öfvervaka användandet af affallsmaterial vid nybyggnader och låta desinficiera 

 sådant, som kan misstänkas innehålla mycelier af hussvampen {Afertdins la- 

 crymans) . 



Genom sin grundliga kännedom på området och genom sin allsidiga 

 behandling af ämnet har författaren åstadkommit ett arbete, som är alldeles 



