SKOGSBOTANIK. 627 



I den föregående årgången af Skogsvårdsföreningens tidskrift hade vi 

 tillfälle att referera en afhandling af denne förf. angående experiment med 

 finska rostsvampar. Föreliggande uppsats utgör en direkt fortsättning af dessa 

 studier och innehåller åtskilligt af stort intresse för skogsmannen. En väsentlig 

 del af undersökningarna ägnas nämligen åt den för våra skogsträd farligaste 

 af alla rostsvampar, Peridcrmium Pini. Som bekant är det ett aecidiestadiura, som 

 lefver på vår vanliga tall. De öfriga stadierna i svampens utveckling hafva 

 ända till senaste tid varit okända. I den förut refererade athandlingen ansåg 

 sig förf. ha skäl att misstänka ett samband mellan Periiicimiiim Pini och en 

 (^rouariiitm, som han i Finland och Ryssland funnit på Pedicularis pahistyis och 

 Pid. sccptnim Carolimim De kulturförsök, som han då anställde för att utröna 

 detta förmodade samband, misslyckades emellertid, då de /<v//f7//<r7m-plantor, 

 med hvilka han experimenterade, snart dogc. Xu har han emellertid haft 

 bättre tur, i flera fall har han framkallat Cronartimn på Pcdicit/aris, genom 

 att inficiera Pedicitlaiis-'p\dintor med sporer af Petidermiimi Pin i. Härmed skulle 

 sålunda Peridermiiims lefnadscykel vara klarlagd. Emellertid har man hittills 

 icke i vårt land hittat någon Cronartinin på Pedicularis palustris och denna 

 Cronaiiiiim är för öfrigt äfven i Finland mycket sällsynt. ^ Man har därför 

 förmodat, att secidiesporerna förmå inficiera andra tallar, så att smittan går 

 direkt från träd till träd. Förf. har underkastat denna fråga en närmare 

 granskning. Han har dels bestrött unga tallar med Periderniinm-sT^ot&r , dels 

 inficierat sår i barken med sporer och med barkbitar, i hvilka myceliet till 

 Pcridermiiim Pini växte, men i alla fall med negativt resultat. Enligt författa- 

 rens försök synas sålunda de olika tallarna ej direkt kunna smitta hvar- 

 andra. Då emellertid Cronartiiim ej är funnen i många trakter, där Pcri- 

 denniuin är ytterst allmän (t. ex. i vårt land) och då förf. ännu ej inficierat 

 tallar med teleutosporer från Cronartiiim på Pedicularis, har man goda skäl 

 för att påstå att Peridcrmiums biologi är allt för litet känd, för att fälla några 

 bestämda uttalanden angående det sätt, hvarpå smittan sprider sig. Här åter- 

 står säkerligen ännu mycket att utforska, till gagn för skogsvården. För öfrigt 

 finnas en del, ganska intressanta meddelanden angående Peridcrmium . Förf. 

 har sålunda funnit, att svampen i medeltal inficierat iS — 20 åriga stamdelar, 

 men att ända till öfver 4 o-år gamla ej gått fria. Svampen kan i flera år 

 lefva i barken, utan att på något sätt skada kambiet i dess verksamhet. Där- 

 efter kan kambiet antingen dödas omedelbart eller också lefva i flera år med 

 nedsatt verksamhet, i ett fall ända till 20, innan det slutligen upphör att 

 funktionera. Vidare • påpekar förf., hvad som för öfrigt ofta starkt framträder 

 på våra tallhedar, att olika träd visa mycket olika mottaglighet för svampens 

 angrepp, orsaken härtill ligger sannolikt i inre disposition och är kanske 

 ärftlig. Pei idermium Pini har lyckligtvis en fiende, nämligen en annan parasit- 

 svamp. Tulcrculina maxima Rostr., som nästan helt förmår undertrycka spor- 

 bildningen : /'cv7V/i^7-w//-blåsorna. 



Äfven med granrost har förf gjort en del försök. Han har sålunda 

 ansett sig kunna konstatera att Accidium comscans blott är en öfvervintrings- 

 form af C/irysomyxa ledi på gran, liksom Chrysomvxa -icoronini, som förorsakar 

 häxkvastar på Lcdum palustrc, är en analog öfvervintringsform på Lrdum. Af 



' Referenten har senast i sommar ifrigt sökt efter Cronartnint på Pedicularis pahistris 

 trakter där Pcridermhim Pini är mycket vanlig, men med fullkomligt negativt resultat. 



