50 



seenden märkliga GuUmarstjorden som syd- och östgräns och förete egen- 

 domliga formationer, genomdragna som de äro med parallela sprickor 

 och remnor, ägande brant stupande sidor och med tvära öfvergångar till 

 dalkjusorna. Största höjderna träffar man i landskapets östra och nord- 

 östra delar, hvarifrån marken i stort sedt sluttar från nordost och ost 

 till sydväst och väst, så att, om medelhöjden österut når öfver loo ä 

 150 m. öfver hafvet, torde genomsnittshöjden vid kusten endast vara 

 från 20 till 50 m. 



De på bergen och åsarna förekommande fördjupningarna äro fyllda 

 af morän- eller krosstensgrus, som sålunda kommer att här och hvar 

 bilda små moar och understundom större »hamnelag». I öfrigt är detta 

 slags grus, som annars upptager den största delen af Sveriges yta, spar- 

 samt förekommande, något som är gemensamt för en del af våra kust- 

 trakter. 



Äro bergens moar af föga mäktighet och näringshalt, förete dal- 

 gångarna däremot jordarter, särskildt leror, af stort djup och bördig- 

 het i den areal, som de vanligen branta och än vidt ifrån hvarandra 

 än nära tillsammans gående bergsidorna medge. 



Undantag från den allmänna bohuslänska karaktären bilda vissa 

 trakter belägna i stort sedt i länets östra delar. Här träffas exempel- 

 vis i Säfvedals härad (öster om Göteborg, i Västgötadelen) en särdeles 

 god skogsmark. Likaså i Inlands Torpe och Inlands Fräkne härader 

 samt i Sörbygdens, Bullarens och Vette härader norrut. 



Vegetation. 



Sist nämnda länsdelar förete gamla naturskogar, dock icke i den 

 utsträckning, att virkestillgången inom respektive orter kan sägas vara 

 riklig, om ens god. Den öfriga utmarken, eller cirka Vs"'^'' ^^ länets 

 skogsmark är klädd i ljung med här och hvar uppspirande ungskogar, 

 hvarjämte enformigheten något lifvas af å de feta lerorna i dalgångarna 

 frodigt växande löfträdsbestånd. 



Skogarnas tillstånd och vård. 



Hvad nu de i östra och norra delarna förefintliga naturskogarna 

 beträffar, må rörande deras tillstånd framhållas, att växtligheten i all- 

 mänhet är god och särskildt, där bestånden uppväxt å dalgångarnas 

 leror, synnerligen god med exceptionellt breda årsringar å träden. I 

 senare fallet blir dock virket löst och inställer sig röta. 



Någon särskild vård har icke' ägnats skogsbestånden i dessa trakter 

 af länet, varande således härutinnan en bestämd motsats till de västra 

 bygderna, där skogsvården stått högt i kurs, lifligt uppmuntrad af Hus 



