52 



med afdrag för redan befintliga ungskogar framdeles skulle blifva före- 

 mål för skogsodlingsåtgärder. 



Frågar man nu, huru dessa ljungmarker uppstått, måste svaret 

 blifva att människan därvid har stor skuld på sitt samvete. Ty ojäf- 

 aktiga bevis fälla det utslaget, att furu-, ek- och bokskogar i god växt- 

 lighet grönskat öfver så godt som hela länet ända ut på många af 

 skärgårdens öar, men att krigen medföljande eldar, oförsvarliga afverk- 

 ningar, betningar och svedningar så småningom trängt undan skogen 

 till landskapets östra delar. Härifrån har den visserligen sökt rycka 

 tillbaka mot kusten, men efter eldarnas framfart, då t. o. m. matjorden 

 förtärdes, och askan efter skogarna snart blåste eller sköljdes bort af 

 västkustens häftiga vindar och regn, var det svårt för såddplantorna 

 att få näring och skydd. Vindarna drefvo dessutom fröet tillbaka. För- 

 yngringen blef därför så trög, att den anspråkslösa ljungen godt hann 

 nästla sig in och för århundraden göra sig till härskaren. Är för år 

 har så Ijungaffallet hopat sig och upplösts samt bildat ljungsyra, år för 

 år ljungen allt tätare och gröfre samt marken mera degenererad. 



Lejonparten af intresset går nu ut på att med till buds stående 

 medel söka återeröfra till skogsproduktion den ingen annan afkastning 

 än ett minimalt bete lämnande terrängen, och kan det icke vara för 

 djärft att påstå, att om fortfarande intresset för skogsvården är så stort, 

 som det nu är, samt anslag i minst nuvarande mängd lämnas Skogs- 

 vårdsstyrelsen, det icke skall dröja mer än högst 50 år, innan all ut- 

 mark i Bohuslän blir försatt i skogbärande skick. 



Uddevalla i april 1908. 



För Skogsvårdsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län. 

 C. M. Åhlund. 



Oscar Ad. Beer. 



