210 



Bilaga B. 



Till 

 Konungens Befallningshafvande i Vermlands län. 



Genom Konungens Befallningshafvandes resolution N:o 3,602 af den 

 3 juli 1907 anmodad afgifva utlåtande rörande en underdånig framställ- 

 ning från Föreningen för skogsvård i Norrland om åtgärder för förän- 

 dring af gällande bestämmelser om kreatursbete till hufvudsaklig öfver- 

 ensstämmelse med 1896 års skogskommittés förslag härutinnan och K. 

 Maj:ts härå grundade till 1903 års riksdag framlagda nådiga proposition 

 i detta ärende, får skogsvårdsstyrelsen i Vermlands län, återställande 

 remissakten, härmed vördsamt anföra följande. 



Fullt påtagligt synes det styrelsen vara, att skogsbetet i många 

 fall gör verklig skada å skogsåterväxten samt att åtgärder i ifrågava- 

 rande syfte därför äro erforderliga äfven beträffande Vermlands län. 

 Styrelsen ser sig således fullt ense med Föreningen för skogsvård i Norr- 

 land, då den som hufvudmotiv för sin framställning framhåller, huru- 

 som det berättigade uti ett obegränsadt gemensamt mulbete å ohäg- 

 nade skogsmarker numera afsevärdt minskats, sedan den tid försvunnit, 

 då skogsägarna haft skog i öfverflöd och det sålunda ej haft betydelse, 

 om återväxt infunnit sig kortare eller längre tid efter afverkning eller 

 skogseld, samt i all synnerhet sedan behofvet af skyndsam återväxt efter 

 afverkning nu i stället blifvit så betydelsefullt, att lagstiftningen ingri- 

 pit, i många fall åläggande markinnehafvare att genom direkta skogs- 

 odlingsarbeten sörja för en betryggad återväxt inom begränsad tid. 



Den af kreatursbetet förorsakade skadan å skogsåterväxten är emel- 

 lertid i stort sedt synnerligen olika på olika trakter. Främst är den 

 gifvetvis beroende af tillgången å kreatur per ytenhet skogsmark. I 

 storskogsområdena, d. v. s. där odlad jord förekommer i jämförelsevis 

 ringa omfattning och där således kreatursstammen per hektar skogsmark 

 är synnerligen oansenlig, måste betets menliga inverkan å skogsåter- 



