212 



skadar återväxten, att detta bete är af alltför stor betydelse för landt- 

 bruket för att kunna undvaras samt att den med den ifrågasatta lag- 

 stiftningen förenade erforderliga hägnaden eller vallningen skulle blifva 

 alltför betungande. 



Gentemot alla dessa af olika kommittéer åberopade skäl står vis- 

 serligen det synnerligen tungt vägande skälet för de begärda bestäm- 

 melserna, att den, som lagen ålägger att skogsodla, äfven bör af lagen 

 tillerkännas rätt att erhålla hjälp af ägarna till kringliggande marker att 

 åstadkomma skydd för skadligt bete af andra än egna kreatur på de 

 skogsodlade markerna. Men då skogsvårdskommittéernas uttalanden i 

 viss mån kunna anses vara uttryck för det allmänna omdömet om frå- 

 gan i de olika orterna och styrelsen äfven dessutom är fullt medveten 

 om, att dylika lagbestämmelser ä många orter ännu en tid skulle be- 

 traktas med allmän afvoghet samt då ett lagstadgande särdeles betänk- 

 ligt förlorar i kraft i samma mån, som det ej har motsvarighet i det 

 allmänna tänkesättet inom dess tillämpningsområde, vore det enligt sty- 

 relsens förmenande lämpligt att vidtaga den föreslagna lagändringen i 

 samband med medgifvande för på kommunalstämma röstberättigade 

 ägare till i mantal satt jord att för viss tid uppskjuta tiden för lagens 

 trädande i kraft t. ex. för 2 år i sänder. 



Ett lagstadgande i allmänhet om skogsvård har visserligen liksom 

 sitt upphof äfven i första hand sitt stöd i anspråk från det allmännas 

 sida och det skulle med anledning däraf kunna anses oberättigadt att 

 öfverlämna ett hufvudbestämmande i förevarande fråga till markägarna 

 själfva, men det enskilda intresset torde likväl i förevarande fall äfven 

 göra sig märkbart gällande till förmån för de i ifrågasatta lagbestäm- 

 melserna. Fredandet af skogsodlade marker för kreatursbete är ju en 

 skogsvårdsåtgärd, som, där den är behöflig, aren naturlig följd af skogs- 

 odlingsarbetet, och då detta, såsom nu är fallet, måste utföras med re- 

 sultat på grund af lag, måste hägnadsarbetet i många fall blifva ett verk- 

 ligt enskildt intresse. 



En verklig fördel med att lämna kommunalstämmorna det ofvan- 

 nämnda medgifvandet vore, att frågan, ända till dess att lagen trädt i 

 kraft, måste blifva föremål för diskussion i hvarje ort med korta tidsmel- 

 lanrum, hvarpå själfva saken måste vinna, i den mån den är berättigad. 

 Ytterligare en fördel med denna lösning af frågan vore, att dess 

 afgörande i riksdagen skulle möjliggöras, utan att själfva bestämmelserna 

 behöfde kringskäras till kraftlöshet, hvilket ju är att befara med bestäm- 

 melser, som ej äro allmängiltiga för olika landsändar. 



Genom denna anordning skulle visserligen ofta det förhållandet in- 

 träda, att betesförbud för skogsodlade marker skulle råda i en kommun 



