2 GÖSTA TAMM. 



kraft knappast lämnar något öfrigt att önska. Riksdagen stadfäste hans 

 uppfattning, att äfven framdeles samtliga de hemman, som lydde under 

 1866 års förordning, borde, såsom dittills varit förhållandet, få fritt an- 

 vända sin skog för husbehof, men skulle, då det gällde försäljning, vara 

 underkastade utsyningstväng. Det var ju nämligen så, att dessa skogs- 

 anslag af det allmänna tilldelats hemmansägarna, för att de i dessa af 

 naturen missgynnade trakter skulle äga ett kraftigt och erforderligt stöd 

 för det med stora svårigheter kämpande jordbruket; och så är det allt 

 fortfarande. Kommittén ansåg sålunda, att utsyningslagen, under hvilken 

 alla lappmarkshemman och en icke obetydlig del af hemmanen på kust- 

 landet lydde, borde i hufvudsak bibehållas. Dock icke i alla afseenden. 

 I de otaliga anmärkningar, som under tidernas lopp framkommit och 

 äfven kommit till uttryck inom riksdagen, påvisades alldeles bestämdt, 

 att något brast, och detta framträdde kanske tydligast och kännbarast 

 däri, att en hemmansägare, en skogsägare, hade icke på en plats i en 

 förordning sammanförda de bestämmelser, under hvilka hans hemman 

 lydde. Dessutom hade ju den högsta ledningen, nämligen domänsty- 

 relsen, att genom sina reglementen och instruktioner bestämma i ganska 

 vitala frågor. Det stod sålunda klart för oss i kommittén, att man borde 

 sammanföra allt, som borde finnas, i en lag och sedan öfverlämna åt 

 Konungen att genom sina organ ordna den närmare tillämpningen för 

 dessa orter. Då jag nu talar om Norrbotten och Västerbotten, så vill 

 jag påminna därom, att Särna och Idre också tillhöra samma rayon. 



Om kommittén sålunda utgick ifrån att man borde bibehålla ut- 

 syningslagens nog så stränga bestämmelser, så voro vi dock fullt på det 

 klara med att staten, som genom denna lagstiftning hade lagt ganska 

 afsevärda hinder i vägen för utöfvandet af den fria äganderätten, hade 

 gent emot dessa hemmansägare åtagit sig den allvarliga förpliktelsen, 

 att de skulle vara tilljörsäkradc all den af kastning, som skogen under 

 rådande förhållanden kunde lämna. 



Om jag då går att med några ord vidröra vissa af de ändringar, 

 som borde vidtagas med hänsyn till utsyningslagen, så finna vi, att den 

 första fråga, som kommittén stötte på, var frågan, huruvida lagen skulle 

 inbegripa endast barrskog eller också löfskog. Vårt förslag härutinnan 

 är dikteradt däraf, att utsyningslagen äfven skall verka som en skydds- 

 lag mot tjällgränsens nedgående. 



Men det viktigaste förslaget innefattas under § 2, där det föreslås, 

 att utsyningen skall verkställas enligt upprättad afverkni7igsplan. Hittills 

 har det varit så, att detta skett efter en mer eller mindre omfattande 

 undersökning. Nu säges troligen: är det möjligt att för 3,000,000 hektar 

 få afverkningsplaner upprättade i tillräcklig tid? Nej, det är det natur- 



