NORRLÄNDSKA SKOGSvARDSKOMMITTÉnS BETÄNKANDE. 5 



föreslå något annat lagförslag. För oss har, som för de flesta, hvilka 

 intresserat sig för dessa frågor, sväfvat den tanken, att man borde söka 

 åstadkomma en kombinerad ungskogs- och återväxtlag. Men liksom 

 ingen hittills har kunnat peka på att en dylik lag skall vara så och så 

 beskaffad, lika litet har detta lyckats för oss. Icke ens kommitténs mest 

 spekulativa hjärna har kunnat framkonstruera den lag, som såväl han 

 som vi öfriga ville ha. Det går nog icke, sädana förhållandena ännu äro, 

 att få ett lagförslag eller en lag, som skulle blifva en verklig ungskogs- 

 och återväxtlag. Kommittén har därför, tvingad af sin oförmåga att 

 kunna framlägga en sådan lag, velat understryka, att det är bättre att 

 bibehålla de hittillsvarande förhållandena än att försöka komma fram 

 med något halffärdigt nytt, då man är öfvertygad om och hoppas, att 

 den tid snart skall vara inne, då man kan finna bestämmelser, hvilka 

 grundande sig på fakta, som ännu ej äro tillräckligt kända och under- 

 sökta, för hela Sverige kunna tjäna till skogsvårdens befrämjande. Det 

 som här föreslås är sålunda enligt vår uppfattning en öfvergångsform 

 under afvaktan på något bättre. Men då vi varit på det klara med, 

 att skogsvårdens intresse icke befrämjas genom dimensionslagen sådan 

 den nu är, så ha vi gjort vårt bästa för att bättra på och hela de ref- 

 vor, som uppstått i denna lagbyggnad. Jag skall be att få peka på 

 några sådana. 



Den största stridsfrågan har varit, huru hemmansägare, när de af- 

 verkat undermåligt virke, skulle kunna få detta virke sägadt till lagenlig 

 användning. Inom parentes vill jag nämna, att när det talas om för- 

 säljning inom orten detta hittills tillämpats så, som om därmed skulle 

 menas försäljning inom Norrbottens och Västerbottens län. Så långt 

 ha vi dock icke ansett oss böra gå utan ansett, att härmed borde för- 

 stås de trakter, som äro berörda af lagen, d. v. s. de delar, som icke 

 tillhöra lappmarken. Svårigheten har ju varit, att man vid exportsäg 

 icke fått försåga virket till husbehof utan man har måst hålla sig till 

 de s. k. husbehofssågarna. Hvad menas härmed? Herr GRENANDER har 

 i den kritik, som finnes införd i det i dag utkomna häftet af Förenin- 

 gens tidskrift, påpekat, att man nog i allmänhet sväfvar i ovisshet om 

 hvad som menas med husbehofssåg och exportsåg. Kommittén har 

 emellertid föreslagit, att vid husbehofssågen — d. v. s. där sågning alls 

 icke sker för export — skulle försägningen af virket vara fri, vare sig 

 virket skulle användas för eget behof eller för försäljning inom orten. 

 Vid exportsåg åter har försök gjorts att åstadkomma möjlighet att för- 

 säga sådant virke med iakttagande af vissa för kontrollen nödvändiga 

 åtgärder. Kommittén har därvid ansett, att, utan att sågverksägaren blir 

 tvungen att åtaga sig ansvaret för att laglydnad iakttages, det icke är 



