GÖSTA TAMM. 



möjligt att få en tillräcklig kontroll. Vi ha således föreslagit, att en 

 sågverksägare, som tillåter införande af ostämpladt undermåligt virke, 

 skall härför stånda ansvar, och vi tro, till dess att motsatsen kan 

 bevisas, att den åtgärden skall vara tillräcklig för att hindra de öfver- 

 trädelser, som hittills beklagligt nog förekommit i dessa trakter. 



De största ändringar, som vi föreslagit i dimensionslagen, äro i alla 

 fall som sagdt gjorda från skogsvårdens synpunkt. Så ha vi försökt att 

 med användning af 1903 års bestämmelser införa ett stadgande, som 

 skulle hindra rofhuggning af undermålig skog. Vi ha därvid måst frånse 

 den fullmåliga skogen: det ligger i sakens natur, att en hemmansägare 

 som är underkastad dimensionslagen skall vara berättigad till fullstän- 

 digt fri disposition af dessa träd. 



Såvidt kommittén förstår, lägga de i §§ 7 — 11 införda bestämmel- 

 serna hämsko på en allt för öfverdrifven afverkning af undermålig skog. 

 Jag tror också, att man med tillämpning af detta stadgande skall för 

 framtiden blifva förskonad för sköfling af sådan skog. Det är åtmin- 

 stone kommitténs bestämda förhoppning. Äfven här ha vi föreslagit, 

 att Konungens befallningshafvande skulle befrias från besväret att be- 

 döma dessa frågor, som i stället borde öfverflyttas på .skogsvårdssty- 

 relsen. Vi ha, i förbigående sagdt, äfven med hänsyn till statens skogar 

 velat befria Konungens befallningshafvande från dylika åligganden, för 

 hvilka Konungens befallningshafvande, som är öfverhopad med andra 

 uppdrag, i allmänhet torde sakna förutsättningar. 



Beträffande uisyningsafgifterna ha ju stora och starka klagomål fram- 

 förts, och nekas kan icke, att genom de nuvarande bestämmelserna en 

 viss orättvisa kunnat drabba de olika skogsägarna, alltefter deras inne- 

 hafs storlek. Vi ha därvidlag utgått från, att en full rättvisa skulle 

 nås, om uisyningsafgifterna, där sådana utgå, kunde debiteras efter den 

 utstämplade kubikmassan. Det riktigaste vore naturligtvis värdet, men 

 så långt kan man icke i en lagstiftning gå. Vi ha emellertid i vårt för- 

 slag öfverlåtit åt Kungl. Maj:t att bestämma storleken häraf, men ansett, 

 att vi borde för Kungl. Maj:t peka på hvad vi ansågo vara det riktiga, 

 och efter att ha fått utredning från ett stort revir i kustlandet ha vi 

 kommit till det resultat, som beskrifves på sid. 352 nämligen »för träd 

 — — — — — fast mått». 



Detta för kustlandet. För Lappmarken ha vi tagit steget fullt ut 

 och föreslagit befrielse. Vi ansågo nämligen, att vi hade att välja mellan 

 att afstå från hvarje tanke på skogsvårdsafgifter och införande af ut- 

 syningsafgifter. Vi ha stannat för utsyningsafgifternas borttagande och 



