NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTÉNS BETÄNKANDE. 7 



skogsvårdsafgifternas bibehållande; dock har man ansett, atl utsynings- 

 afgifterna borde bibehållas vid afverkningskontrakten, som ju äro in- 

 gångna under förutsättning af bibehållen utsyningsafgift. När 1903 års 

 riksdag bestämde sig för införandet af skogsvårdsafgifter. hvilket vid 

 sist förflutna riksdag har undergått vissa förändringar, men med ytter- 

 ligare utveckling, så var detta nog ett af de beslut, som ha den största 

 räckvidden för vår skogshandtering, och ingen kan väl säga, att om 

 äfven i dessa trakter skogsvårdsafgifter kunde införas, detta icke skulle 

 vara lyckligt. Vi ha sökt att med insamlade uppgifter bevisa, att på- 

 läggandet af skogsvårdsafgifter här icke utgör någon afsevärd tunga för 

 dem, som äga skog, då härigenom skulle återtillföras dem ett ganska 

 afsevärdt kapital på grund af därmed bekostade skogsvårdsåtgärders vid- 

 tagande, ett kapital, som man inom kommitténs minoritet ansett ytterst 

 borde kräfvas af staten, hvilken sedan i form af skatt toge ut det från 

 hela Sveriges innebyggare. Vi, som tillhöra majoriteten, ha dock icke 

 trott det vara riktigt att begära, att det öfriga landet skulle i så hög 

 grad bidraga till dessa bygders förseende med skogsvårdsmedel, om man 

 har möjlighet att på annat sätt skaffa dessa medel. Detta var, som 

 sagdt, en stridsfråga, som delade kommittén i två afdelningar; den ena 

 afdelningen ville, att riksdagen härför skulle anslå särskilda medel, under 

 det att man från det andra hållet, frän kommittémajoritetens sida, trodde 

 sig kunna bevisa, att man med fördel kunde taga ut dem frän dessa 

 trakter, som ju hade största fördelen däraf Det blir dessutom så ytterst 

 liten skillnad, om skogsägare i Lappmarken slippa att betala dessa af- 

 gifter, enär afgifterna för detta stora område icke skulle komma att röra 

 sig om mera än 42,000 kronor eller endast 8,000 kr. ökning mot nu 

 utgående utsyningsafgifter. Kustlandet däremot är det icke skäl att 

 befria från utsyningsafgifter lika litet som de närgränsande länen. Man 

 har tvistat, huruvida det är skogsägaren eller förädlaren, som skulle be- 

 tala dessa skogsvårdsafgifter, men för min del tror jag icke, att här- 

 igenom skulle åstadkommas så stor fördyring för förädlingen, att 

 skogsägaren skulle blifva lidande däraf Men så kommer en i mångas 

 tycke tungt vägande anmärkning: där staten äger halfva skogsmarken 

 och däraf hämtar stora inkomster, skulle där påläggas staten en ytter- 

 ligare afgift utan att staten skulle få något igen? Ja, men staten får ju 

 igen den ur nationalekonomisk synpunkt stora fördelen, att dessa medel 

 användas för att göra skogsmarken här mera produktiv, kraftigare att 

 alstra nya värden för export. Och särskildt de, som yrka på att staten 

 härtill bör lämna direkta bidrag, borde vara tillfredsställda med att dessa 

 bidrag i stället indirekt erhållas just från dessa trakter, utan att någon 

 som helst tyngande orättvisa drabbar delar af landet, som för dem icke 



