NORRLÄNDSKA SKOGSVÅRDSKOMMITTÉNS BETÄNKANDE. 9 



gått för fåtalig. Därom har man icke behöft resonera, frågan var bara: 

 skall det göras revirdelning eller delning efter arbetets art? Därutinnan 

 har kommittén delat sig. Det fanns också ett annat sätt att tillgripa, 

 nämligen en utveckling af extrasystemet: anskaffandet af en hel mängd 

 unga män, som nöjde sig med en extra anställning. Men man ansåg, 

 att man därigenom skulle komma ur askan i elden. En af de gravaste 

 anmärkningarna, som hittills framkommit, har varit den, att dessa tjänste- 

 män så ofta förflyttas, så att de i regel kommit obekanta till den plats, 

 där de haft att utföra sitt uppdrag, och därför icke kunnat utföra det 

 med erforderlig sakkunskap och pondus. Dessutom har det varit andra 

 allmänt kända och ofta framförda skäl, som talat mot extrasystemet. 



Mot en delning af reviren talar ju först och främst den omstän- 

 digheten, att då reviren äro så oproportionerligt stora, de flesta olägen- 

 heter äfven efter en delning skulle komma att förefinnas. Det blir fort- 

 farande revirförvaltaren, som kommer att främst ägna sin uppmärksamhet 

 åt statens skogar; han är förvaltare af statens skogsmark, och det kan 

 icke hjälpas, att de enskilda skogarna komma i andra hand. Det blir 

 fortfarande de ofta förflyttade assistenterna, som få handhafva dem. 

 En uppdelning af arbetets art skulle innebära, att statens förvaltare 

 finge öfvertaga vården af statens skogsmark, och att de andra skogs- 

 tjänstemännen skulle ha uppsikten öfver de enskilda skogarna. Detta 

 skulle göra slut på alla principiella anmärkningar mot den hittills va- 

 rande anordningen. Det är skillnad på dessa båda uppgifter. Förval- 

 taren har att tillse, att staten erhåller den afkastning af sina domäner, 

 som den har rätt att begära, att tillse, att skogskapitalet bibehålles, att 

 tillse, att utstämplingen göres så, att man uppnår det bästa möjliga re- 

 sultat vid försäljningen, att tillse, att flottningen anordnas klokt och eko- 

 nomiskt, och att taga hänsyn till konkurrensförhållandena. En gång i 

 tiden torde man af en revirförvaltare kunna begära, hvad hvarje industri 

 begär af sin förvaltare, nämligen att han ekonomiskt handhar förvalt- 

 ningen. Helt annan än den hufvudsakligen fiskaliska uppgiften att tillse 

 de enskilda skogarna. Hittills har detta nämligen varit en helt och 

 hållet fiskalisk uppgift, men det är kommitténs uppfattning, att om man 

 får ett tillräckligt antal bofasta, något så när stationära skogsingenjörer, 

 den fiskaliska uppgiften skulle i viss mån kunna träda i bakgrunden och 

 den undervisande, ledande, lifgifvande uppgiften i förgrunden under för- 

 troendefullt samarbete med de personer, som äga skogen. Att resekost- 

 naderna skulle blifva större i det senare fallet såsom från flera håll är 

 sagdt, är ett uppkonstrueradt skäl, ty redan nu är en uppdelning gjord 

 mellan revirförvaltaren och hans assistenter, så att förvaltaren i regel 

 sköter revirförvaltningen af statens skogar och assistenten de enskilda; 



