NORRLÄNDSKA SKOGSVÅRDSKOMMITTÉNS BETÄNKANDE. 1 3 



slagit införande af skogsvårdsafgifter. Uet är klart, att när staten rår om 

 halfva arealen i Norrbotten och Västerbotten, så kommer staten att släppa till 

 haltVa beloppet. Jag tror icke, att det under nuvarande tid är gängse prin- 

 cip att anslå medel pä ett sådant indirekt sätt; jag tror icke, att statsmak- 

 terna skulle vara med därom. Jag tycker det skulle vara bättre, att staten 

 beviljade direkta anslag till skogsvårdens höjande, så ock landsting och hus- 

 hållningssällskap. 



Det sades af inledaren, att i det fall att anslag direkt beviljades af 

 staten, sä skulle detta drabba hela landet, under det att skogsvärdsmedlen 

 skulle drabba endast Norrbottens och Västerbottens län. Men jag tror, att 

 om statens intäkter från Norrbottens och Västerbottens län minskas därigenom 

 att skogsvårdsafgifter utginge för virket från statens skogar, så skulle detta 

 drabba hela landet. 



Sedermera har kommittén föreslagit, att förvaltningen af de enskilda 

 skogarna i Norrbotten och Västerbotten skulle skiljas från den öfriga, sä att 

 det skulle blifva särskilda tjänstemän, som skulle sköta dessa skogar. Det 

 tror jag med min erfarenhet om norrlandsförhällanden är ett godt förslag, 

 som bör stödjas af sä mänga som möjligt. 



Sedermera har kommittén föreslagit inrättande af ett skogskontor. Jag 

 tror, att det vore af stor betydelse och mera lämpligt, om de ärenden, som 

 beröra dessa skogar, som i klimatiskt och andra afseenden äro mera vansk- 

 liga att sköta, kunde blifva underkastade den sorgfälliga granskning, som en 

 styrelse af fem, sex eller sju personer kunde åstadkomma. Jag tror därför, 

 att det skulle vara lika godt, att skogsvärdsstyrelsen fölle bort. Jag instäm- 

 mer med öfverjägmästare Wallmo i förslaget, att två personer i dess ställe 

 borde tillkallas såsom representanter för hushållningssällskap och landsting 

 att tillsammans med skogsinspektören fatta beslut i frågor, som gälla skogarna 

 däruppe, och att själfva centralledningen af de enskilda skogarna finge hand- 

 hafvas af en byrå i domänstyrelsen. 



Hofstallmästare G. Tamm: Öfverjägmästare Wallmo framhöll, att han i 

 sak var ense med kommittén, men ansåg, att det skulle vara lyckligt att i 

 stället för skogsvärdsstyrelser i vissa fall en skogsinspektörsbyrä eller hvad 

 han kallade det inrättades. I sak är detta detsamma, som kommittén före- 

 slagit, ty vi ha ganska starkt betonat, att där förhållandena icke lägga hinder 

 i vägen därför, bör som ledare af skogsvärdsstyrelsen förordnas skogsvårds- 

 inspektörer. I sak är detta detsamma. Men jag tror, att om man går in 

 pä öfverjägmästare Wallmos förslag, sä skall det visa sig icke vara sä lyck- 

 ligt, ty ett namn, som angifver, att det här är fråga om en själfstyrelse, är 

 lyckligare, än om detta skulle komma att betraktas som ett statsämbetsverk, 

 lät vara bestående af en jägmästare jämte två andra medlemmar. Det finns 

 nämligen intet, mot hvilket vär anslagsgifvande riksdag sä starkt reagerar, 

 som då den vädrar nya ämbetsverk. 



Herr Kronlund kom med ett påstående, som man har hört förut, och 

 som säkert kommer att med mycken kraft göra sig gällande, nämligen att 

 Norrbottens och Västerbottens innebyggare äro så betungade, att de icke 

 skulle kunna bära dessa skogsvårdsafgifter. Jag vågar icke bestrida påståen- 

 det, att de äro hårdt betungade, men man talar om att de befinna sig i ett 

 ganska starkt framåtskridande. Jag tror t. ex. icke, att deras fattigvårdstunga 

 ökats, såsom reservanterna velat påstå. Dessa skogsvårdsafgifter äro för öfrigt 



