14 DISKUSSION. 



icke så höga: enligt 1909 års siffror skulle de komma att utgöra omkring 

 ett öre pr standard. Sedan kan man disputera huru länge som helst om 

 hvem som i verkligheten erlägger dessa afgifter, säljaren eller köparen. 



Det har påståtts, att det skulle varit lyckligare för åstadkommande af 

 skogsallmänningar, om bestämmelserna om skogsvårdsafgifter för dessa delar 

 af landet fått en annan lydelse än motsvarande bestämmelser för det öfriga 

 landet. Men då man icke är på det klara med en sak, bör man i ett fall 

 som detta icke komma med en förordning med en annan lydelse än den, 

 som gäller i det öfriga landet, ty därigenom tager man icke ställning till 

 frågan, utan då har man fältet öppet, och om det sedan visar sig lämpligt, att 

 skogsvärdsafgifterna gå till skogsallmänningar, så kan man göra detta. Och 

 jag tror icke, att man redan nu med säkerhet kan säga, att ett sådant syfte 

 bör förverkligas på denna väg, nämligen genom medel från skogsvärds- 

 afgifterna. 



Vidare har man kommit in på frågan, hvilket som skulle vara lämpli- 

 gast: en byrå i domänstyrelsen eller ett själfständigt skogskontor. Det låter 

 ju tilltalande, att man med bibehållande af den geografiska indelningen kunde 

 nöja sig med de två byråerna och tillägga någon byrå för handhafvandet af 

 den enskilda skogslagstiftningen. Ty det äro väl alla ense om, att det icke 

 dröjer länge, innan det blir så många ärenden från de södra delarna af 

 Sverige rörande de enskilda skogarna, att domänstyrelsen måste, om dessa 

 ärenden fortfarande skola tillhöra domänstyrelsen, inrätta för dem en särskild 

 byrå. Men jag tror, att om man går in på departementalkommitténs moti- 

 vering, som vi varit i tillfälle att se, det faller af sig själft, att man vid sidan 

 af statsskogs/on'o//;»«^^« måste inrätta en byrå, som har tillsynen öfver de 

 enskilda skogarna. Det är detta, som varit anledningen till, att vi redan nu 

 talat om denna sak. 



