JO NOTISF.R. 



Vidare anse vi, att § 14 med bestämmelse därom, att den, som vill för annat ända- 

 mål an till hemmanets husbehof afverka löfträd nedom odlingsgränsen, skall, innan sådan 

 afverkning sker, därom underrätta vederbörande skogsingenjör, bör ur lagförslaget utgå, då 

 densamma, utan alt i afsevärd mån bidraga till kontrollen af lagens efterlefnad, är ägnad 

 att onödigtvis betunga den enskilde skogsägaren. 



Till § 3 bör enligt vår åsikt göras det tillägg, som reservanterna herrar Kinberg, 

 Welander och Wiklund påyrkat, så att det i lagtexten blir fastslaget, att för hemmen, som 

 är besväradt af atverkningsrätt, upplåten före denna lags trädande i kraft, årliga atverk- 

 ningsbeloppet ej må sättas högre än med tillämpning af hittills gällande regler skolat ske, 

 där ej mellan hemmansägaren och afverkningsrättsinnehafvaren annorlunda öfverenskommes. 



2. Beträffande kommitténs förslag till lag angäetidr skydd d siimt Tärd af enskildas 

 skogar inom de delar af Västerbottens och Norrbotlriis län, snm ej tillhöra lappmarken 

 (dimetisionslagen) hafva vi icke haft något att erinra. 



3. Bet räf ande kommitténs förslag till lag angående allmäiiiiingsskogar i J'äslerbottens 

 och Norrbottens län hafva \i icke heller haft något att erinra. 



4. Beträffande kommitténs förslag om skogsi-ardsafgifter och inrättande af skogs- 

 vardsstvrelser anse vi det af konimittémajoriteten framförda förslaget äga företräde framför 

 den af reservanterna herrar Kinberg, Welander och Wiklund föreslagna anordningen för 

 understödjande af de mindre skogsägarnas sträfvan att efter bättre och rationellare grunder 

 än hittills sköta sina skogar. 



Det må visserligen vara sant, att skogssköflingen inom Norr- och Västerbottens län 

 tack vare dimensionslagen ej blifvit så stor som i vissa af landets sydligare delar, och att 

 så energiska och dyrbara skogsvårdsåtgärder som där på grund däraf ej blifva nödvändiga, 

 och att i anslutning härtill skogsvårdsstyrelsernas uppgift i de två nordligaste länen kommer 

 att blifva i vissa afseenden olik den uppgift, som möter de sydligare länens skogsvårdssty- 

 relser; men å andra sidan får man ej glömma, öfver hvilka oerhörda vidder de båda nord- 

 ligaste länens skogsvårdstyrelser hafva att utsträcka sin verksamhet, och de större kostnader, 

 som betingas bl. a. just af de stora afstånden och de dåliga kommunikationerna. Då det 

 dessutom vid det arbete, som hittills utförts af Norrbottens läns skogsvärdsnämnd visat sig, 

 att de hittills för den enskilda skogsvårdens befrämjande anvisade medlen varit alldeles otill- 

 räckliga, så kan man ej annat än med glädje hälsa kommitténs förslag att genom införande 

 af skogsvårdsafgifter och upprättande af skogsvårdsstyrelser för länet bereda medel för ett 

 kraftigare understödjande af ändamålsenliga skogsvårdsätgärder på de enskilda skogarna inom 

 Norrbottens och Västerbottens län. 



5. Kommitténs förslag till utsyningsaf gifter kunna vi däremot ej tillstyrka. 



Då staten genom särskild lagstiftning ingriper i den enskildes fria dispositionsrätt öfver 

 sin skog, så synas de med denna lagstiftnings genomförande förbundna kostnaderna rättvis- 

 ligen böra betalas af staten och ej af den enskilde, hvilkens fria dispositionsrätt genom samma 

 lagstiftning blifvit kringskuren. 



111. Frågan om bedrifvande för statens räkning af industriell verl<sani> 

 het inom Norrbottens län är tydligtvis af allt för invecklad slatshnansiell natur för att 

 landstingskommitterade i densamma skulle kunna intaga nägon på fullt objektiva skäl och 

 grunder fotad ståndpunkt. Emellertid hafva vi vid en granskning af den utredning, som före 

 ligger såväl i kommitténs betänkande som i herr Welanders till samma betänkande fogade 

 reservation, kommit till den uppfattningen, att denna fråga för ett rätt tillgodogörande af de 

 stora skogstillgångar, som staten .äger inom Norrbottens län, är af så stor betydelse, att det 

 vore i hög grad önskligt, att frågan blefve underkastad en grundligare utredning än den, 

 som i detta kommittébetänkande kommit densamma till del. Vi styrkas i denna vår uppfatt- 

 ning af den omständigheten, att såväl den nuvarande som den förutvarande öfverjägmästaren 

 inom Luleå distrikt bestämdt uttalat sig för att en dylik verksamhet mätte komma till stånd. 

 I detta uttalande kan undertecknad, Andersson, icke instämma, utan anser jag att landstin- 

 gets kommitterade hade bort ansluta sig till den af skogsvårdskommitténs majoritet uttalade 

 uppfattningen i denna fråga. Enligt min åsikt har man ej anledning att fästa allt för stor 

 vikt vid de uttalanden i motsatt riktning, som gjorts af Luleådistriktets förutvarande och 

 nuvarande öfverjägmästare, då dels den förres motivering för sin reservation i kommitténs 

 betänkande varit föremål för en synnerligen skarp kritik, som ej af honom bemötts vare sig i 

 pressen eller personligen vid offentligt utlyst diskussionsmöte i Stockholm hvartill kommer 

 att den förre under större delen af den tid han beklädde öfverjägmästarebefattningen var 

 tjänstledig och den senare ännu ej vistats inom länet som öfverjägmästare längre tid än 

 omkring ett hälft år. 



