68 HUGO FAHLÉN. 



stone för Norrbottens vidkommande. Och detta kan sannerligen icke 

 lända til! något gagn hvarken för staten som skogsägare eller för lan- 

 det i dess helhet. 



Åtgärden synes mig logiskt komma att förr eller senare föra till 

 ett monopoliserande af förädlingsverksamheten i orten för statens räk- 

 ning, och om denna slutledning kan vara riktig, ligger redan däri med 

 min och Domänstyrelsens gemensamma principiella utgångspunkt, näm- 

 ligen att staten icke bör bedrifva industriell verksamhet för förädling 

 af råvaror, en fullt tillräcklig grund till afstyrkande af förslaget i fråga. — 

 Slutligen tillåter jag mig fästa uppmärksamheten på ett öppendagligt 

 förhållande, som skulle blifva följden af statens uppträdande som indu- 

 stridrifvare, nämligen att en god del af de betydande skatteobjekt, som 

 industrien nu representerar, skulle försvinna. I hvad mån detta komme 

 att inverka på statens inkomster lämnar jag därhän, men uppenbart är 

 att förhållandet måste tagas i betraktande vid beräknandet af den vinst 

 staten skulle skörda af sin förädlingsverksamhet. — Betänkligast skulle 

 det ställa sig för kommunerna, och det är väl knappt tänkbart annat, 

 än att staten skulle — under förutsättning att verksamheten finge större 

 utsträckning eller t. o. m. karaktären af ett monopol — nödgas hålla 

 de lidande kommunerna på något sätt skadeslösa för minskade inkomster. 

 Men då tror jag statens vinst skulle reduceras så pass, att det är lika 

 bra som det är, kanske t. o. m. bättre. 



För en uttömmande behandling af det uppställda ämnet vore gif- 

 vetvis mycket att ytterligare säga. Jag nödgas för denna gång nöja 

 mig med att slutligen endast tillägga, att enligt min uppfattning erfaren- 

 heten visat, att staten icke äger möjlighet som den enskilde att på det 

 rent merkantila området röra sig med den anpasslighet, som där är 

 första förutsättningen för ett godt resultat. Och denna omständighet 

 verkar i sin ordning, att staten, om den slår in på industriell för- 

 ädlingsverksamhet, kommer att skada och kan.^^ke afskräcka den en- 

 skilda företagsamheten. Men af den enskilda närings- och industriverk- 

 samheten och den energi, framsynthet och skicklighet,' hvarmed denna 

 drifves, äro vi — man må för öfrigt gärna framhålla dess svaga sidor 

 — i allt beroende för att kunna skapa en god nationalekonomisk si- 

 tuation, hvilken först och sist är grundvalen för landets framsteg och 

 lycka såväl i det ena som det andra hänseendet. 



