NORRLANDSKA SKOGSVÅRDSKOMMITTÉNS BETANKANDK, 69 



II. DisUussion. 



Generaldirektör Fredenberg: Då kommitténs betänkande i sin helhet är 

 remitteradt till domänstyrelsen för yttrande, sä är gifvet att jag nu på för- 

 hand icke bör uttala mig i själfva hufvudfrågan. Men i följd af de anmärk- 

 ningar inledaren nu gjort mot de af domänstyrelsen anförda skälen för sty- 

 relsens förslag att taga i öfvervägande, huruvida möjligen staten själf borde 

 drifva trävarurörelse, skall jag be att fä yttra några ord. 



Inledaren har anfört några siffror till belysande af de stora omkostnader, 

 som sågverksägarna i öfre Norrland ha, och vill jag i anledning däraf nämna, 

 att vi räknat med ännu större omkostnader. Vidare ha vi vid beräknande 

 af utfallet gjort större afdrag för röta o. d., särskildt för de gröfre dimen- 

 sionerna. Vi ha sålunda gått ut från, att, synnerligt för de gröfre dimen- 

 sionerna, utfallet skall blifva sämre i de öfre distrikten än i de nedre. Vi- 

 dare ha vi beräknat, att kvaliteten blir sämre i Norrbotten än i Västerbottens 

 lappmark, som inledaren anförde till jämförelse. Vi ha därför räknat med 

 icke mindre än 20 procent lägre pris för Luleå distrikt än för Umeå distrikt. 

 Oaktadt vi sålunda räknat med så mycket lägre priser, ha vi dock haft mycket 

 svårt att sälja vårt virke i Luleå distrikt, och detta är ju icke heller under- 

 ligt, när staten har så stor del af hela skogsarealen där, och så få sågverk 

 finnas därstädes. Efter vår största älf där, Lule älf, finns icke ett enda större 

 sågverk. Men jag ger inledaren såväl som kommittén rätt däri, att förhål- 

 landena nu äro bättre än 1908, då domänstyrelsen aflät sin nämnda skrifvelse. 



Inledaren har fäst uppmärksamheten på resultatet af de små sågar, som 

 staten redan har, och framhållit, att de i)ris, som man där uppnått, icke varit 

 sä höga. Men vi fä dock icke glömma, att dessa sågverk med ett undantag 

 ligga inuti landet, i följd hvaraf fraktkostnaderna ä det sågade virket blifva 

 betydligt större. Vidare sägas där till stor del virke, som tages ut genom 

 gallringar och ljushuggningar, som måste gifva sämre kvalitet. Dessutom 

 drifves denna sågverksrörelse i en mycket liten skala, och då måste ju om- 

 kostnaderna blifva relativt större än eljest. 



Vidare anförde inledaren, att staten kan låta bli att sälja, om den icke 

 erhåller tillräckliga priser. Ja, det ha vi nog fått lof att göra ibland, men 

 det är ofta en ganska bekymmersam sak, då man vet, hvilka oerhörda svårig- 

 heter detta vållar ortsbefolkningen, som i sådant fall går miste om en på- 

 räknad arbetsförtjänst. Så hände för några är sedan, då vi fingo kvar om- 

 kring en million utstämplade träd i Norrbotten. Detta hade till följd mänga 

 klagomal öfver bristande arbetsförtjänst den följande vintern. Man får ock 

 ihågkomma, att inkomsten frän domänfonden är beräknad i statsbudgeten, 

 hvarför opäräknad större minskning i denna inkomst kan blifva ganska tråkig. 



Slutligen ber jag att fä framhålla, att styrelsens förslag icke utgör något 

 direkt förslag i saken, utan har styrelsen med sitt förslag endast velat väcka 

 den tanken, att det möjligen skulle kunna vara lämpligt för staten att pä grund 

 af anförda skäl i Norrbotten själf drifva sågverks- och trämasserörelse. Vårt 

 förslag var sålunda endast att få denna fråga underställd kommittén för ut- 

 redning. Vi hafva sålunda icke ännu tagit nägon position i själfva saken ; 

 detta ber jag att fä framhålla särskildt därför, att jag för några dagar sedan 

 hade besök af en af cheferna för våra större sågverk, hvilken just hade den 



