NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKOMMITTlf.NS BETÄNKANDE. 73 



ceras med ett afsevärdt större belopp. lUtallct af de olika kvalitéerna kan 

 .ses af nedanstende tabell för 1909 vid ett \erk: 



Osorterad vara 73,1 % 



Kvinta 12,9 %■ 



Utskott 5,3 % 



Slatingbattens 4,' X 



Stäfvaror 4,6 % 



Det virke, som uttages från kronoskogarna, är ej det allra bästa, och norr- 

 botten.svirket i allmänhet är ett för spekulanten farligt virke på grund af sin 

 olikartade kvalité. Den som dag efter dag stått i sågen och sett, huru för 

 ögat härliga timmerämnen vid uppsägningen sönderfallit i svårsålda och under- 

 haltiga kvalitéer genom sprickor, stockblånad och röta, som finnas inom yt- 

 veden, den är försiktig, när det gäller att uppskatta och betala varan. Till 

 dylika omständigheter tager icke den utomstående hänsyn. 



Det finnes mycket annat i herr W:s dokument, som tarfvade en gransk- 

 ning, men det torde vara nog för dagen med det sagda. 



Disponent O. Hellström: Teoretiskt taget borde ju staten som industri- 

 idkare ej hafva synnerligen större svårigheter än den enskilde att öfvervinna. 

 Statlig drift skulle sålunda kunna organiseras efter samma grunder som en- 

 skild. Men all erfarenhet visar, att så i praktiken ej blir förhällandet, och 

 att med den statliga organisationen följer en tyngd i förvaltningen, som verkar 

 menligt för ett aftarsföretag. Sä vill jag i enlighet med inledaren påpeka, 

 att för den, som skall dirigera ett trävaruindustriföretag, fordras stor rörel.se- 

 frihet såväl i afseende på själfva driften som inköp och försäljningar. Vid 

 inköp och försäljning måste af helt naturliga .skäl förekomma en del spekula- 

 tion. Under sådana omständigheter är det enligt min uppfattning klart, att vid 

 statlig förvaltning komma att uppstå svårigheter, som ofördelaktigt inverka på 

 resultatet, svårigheter, som bero på själfva systemet, och som ej på samma 

 sätt göra sig gällande för den enskilde. 



Det synes emellertid, som om föreställningarna härvidlag på en del håll 

 vore oklara. 



Häradshöfding Kronlund yttrade sig nyss om trävaruhandteringen, och 

 föreföll det som han ansåg, att staten skulle utan svårighet kunna drifva 

 sådan. Han tyckes anse, att saken är ytterst enkel, och att driften ej ens 

 behöfver vara kontinuerlig. Jag vill för min del påstå, att detta är orimligt, 

 och att det skulle uppstå förlust pä en dylik rörelse, och alldeles säkert finnes 

 det skäl att fråga: har det framkommit någon anledning för staten att göra 

 ett experiment med sågverksrörelse och underkasta sig dylika förluster? 



(Generaldirektör Fredenberg och byråchefen Hermelin hafva ju framhållit, 

 att de skäl domänstyrelsen pä sin tid hade att väcka tanken om statlig såg- 

 verksrörelse i Norrbotten, ej längre kunna anses föreligga i samma grad, som 

 då denna tanke framkastades. Inom trävarukretsar är också den meningen 

 fullkomligt klar, att virket frän kronans skogar betalas med toppriser, och att 

 sågverk, som lefva uteslutande pä köpvirke, föra en mycket osäker tillvaro. 



Af herr Wallenberg har framlagts en del erfarenhetssiftror frän de lands- 

 delar, om hvilka här särskildt är fråga. Jag har .själf för några månader 

 sedan i pressen lämnat en del uppgifter angående den sannolika vinsten på 

 försågning och försäljning af virke från kronoparker med ett råvarupris, sådant 



Skogsvåräs/oreningens T'uiskyl/1, alhn. deUn iqi 3. 6 



