NORRLÄNDSKA SKOGSVÄRDSKc IMMITTIiNS IJETÄNKANDE. 75 



Häraf framgår således, huru breddutfallet genomsnittligen ställer sig, och att 

 herr Welanders beräkningssätt barkar, minst sagdt, åt skogen. 



En omständighet, vid hvilken herr Welander fäst föga afseende i sina 

 beräkningar är, att i sågade varor ingå äfven kvinta och utskott, och att vid 

 prissättningar man måste taga detta i betraktande. Jag vill begagna tillfället 

 att påpeka, huru ur sågvirket från kronoskogarna utfaller en högst betydande 

 del i kvinta och utskott. Det ligger för öfrigt i sakens natur, att så skall 

 vara fallet, då ju de afverkade träden som regel äro gamla och ofta öfver- 

 niogna. 



Som ett exempel, huru detta kan verka, vill jag anföra några uppgifter, 

 lämnade af ett sågverksbolag. Det hade under en tid visat sig att sorterings- 

 utfallet försämrades år från år, och att det föreföll, som om i den mån in- 

 köpen från kronoparkerna ökades, också sorteringsutfallet blef sämre. För 

 att konstatera detta, lät bolaget märka allt virke, som en vinter afver- 

 kades från inköpta kronostämplingar, så att det vid framkomsten till såg- 

 verket kunde med säkerhet igenkännas. Därefter företogs en sä stor prof- 

 sägning som möjligt af detta timmer och profsortering af därur utfallande 

 virke. Gifvetvis blef ju detta kostsamt, men bolaget erhöll en fullt säker 

 grund för bedömning af utfallet, och blef resultatet af undersökningen, att af 

 virket ej mindre än 60 % voro kvinta och utskott. 



Jag vill också påpeka, huru föga betydelse herr Welander i sina beräk- 

 ningar fäster vid räntor och amorteringar. Den, som skall drifva industriell 

 verksamhet, får däremot noga hafva dessa i minnet. Gör han sina kalkyler 

 med förglömmande af räntor och amorteringar, skall han snart finna att detta 

 stratfar sig. 



Om man med de anförda förhållandena för ögonen och med full kän- 

 nedom om försäljningspriser och tillverkningskostnader bedömer saken, skall 

 man finna, att resultaten af driften hos de trävarutillverkare, som röra sig 

 med virke till öfvervägande del från kronoparkerna blifva svaga nog. Räknar 

 man åter som herr Welander, skulle följden blifva att sådana industriidkare 

 mycket illa förstå sin sak. 



Jag har blifvit ombedd att i korthet beröra en del af de uppgifter herr 

 Welander lämnat angående resultaten af trämassehandtering i Norr- och Vä- 

 sterbotten. Jag måste därvidlag dock påpeka, att jag själf ej är trämasseman 

 och därför i viss män rör mig på obekant område. 



Af herr Welanders beräkningar framgår emellertid först, att han anställt 

 sina beräkningar för torr mekanisk massa. Rätta förhållandet är, att sådan 

 ej tillverkas i Norr- och Västerbotten, utan att endast ?'«/ mekanisk massa 

 produceras. Då herr Welander sedan talar om åtgången af ved till trämassa, 

 glömmer han, att af den till fabriken framkomna råvaran en del är skadad, 

 och att vedåtgången därför måste ökas med den jirocent kubikmassa, som 

 enligt erfarenhet är oanvändbar. 



Nästa fel i herr Welanders kalkyl är kostnaden för tillverkningen. I.ika 

 omöjligt som det är att tillverka sulfitmassa för 50 kronor pr ton, lika omöj- 

 ligt är det också att tillverka vät mekanisk massa för 15 kronor pr ton. 

 Detta borde vara välbekanta förhållanden. 



Slutligen anställer herr Welander en del beräkningar angående försälj- 

 ningsprisen och kommer då till resultatet, att medelpriset pr ton torr meka- 

 nisk massa skulle kunna sättas till 75 kronor. Detta skulle då betyda, att 



