NORRLÄNDSKA SKOGSVARDSKOMMITTÉNS HETÄNKANDE. 77 



tillätVentyrs kan erhållas, och själf förädla det. På samma gång kan staten 

 möjliggöra en jämnare arbetstillgång, än hvad som annars kunde vara fallet. 



Kn talare invände, att äfven om arbetstillfällena i öfre Norrland ibland 

 varit dåliga, dessa nog med hänsyn till uppsvinget i dessa landsdelar torde 

 komma att väsentligen i en snar framtid förbättras. Men under tiden kanske 

 folket svälter. Det är ur den synpunkten man äfven måste se frågan, ty det 

 spelar en stor roll, att staten förekommer denna ojämna och växlande arbets- 

 tillgång, som naturligtvis betingats af ekonomiska konjunkturer af åtskilliga 

 slag. Det är klart, att staten äfven själf måste rätta sig efter de ekonomiska 

 konjunkturerna, men staten kan i viss mån ställa sig litet öfver dessa ekono- 

 miska konjunkturer och bedrifva industriell verksamhet något jämnare än den 

 enskilda industrien. 



Fil. d.T Thor Andersson: I det förträffliga anförande, i hvilket in- 

 ledaren framlade sin åskådning, var det särskildt en punkt, som ådrog sig 

 min uppmärksamhet, en punkt, som enligt min uppfattning förbigicks alldeles 

 för fort, ty den punkten har den allra största betydelse icke endast för den 

 industri, som det här gäller, utan för hela vårt lands industri, särskildt e.xport- 

 industrien. När han rörde vid förhällandet mellan privat drift och statsdrift, 

 så uttalade han farhågor för, att statsdriften skulle verka störande, dä det 

 gällde prisbildningen för trävaruprodukterna. Jag vet icke, på hvilka skäl 

 han grundar denna åskådning, men det skulle vara af synnerligen stor vikt 

 att närmare få erfara det, ty vi veta nog litet hvar, att en af hufvudorsakerna 

 till att vårt lands industri, särskildt dess exportindustri, icke åstadkommer 

 den direkta behållning för vårt folkhushäll, som man hoppats, ligger i den 

 anarki, som inom många af dessa industrier härskar, då det rör sig om för- 

 säljning. Detta fär naturligtvis icke förekomma, då det gäller värt lands 

 viktigaste industri : den måste uppträda som en enhet pä världsmark- 

 naden. 



Auditör 1' ÅHLÉN : Det är med anledning af herrar Fredenbergs 

 och Kronlunds anförande, som jag skall be att få säga några ord till när- 

 mare förklaring af den allmänna uppfattning jag har utaf nu föreliggande 

 .spörsmål. Jag fäster mig då först vid den synpunkt, som generaldirektör 

 Fredenberg framhöll, då han uttalade, att det vore önskligt att kunna hålla 

 jämnt arbete åt befolkningen, hvilket skulle kunna åstadkommas genom en 

 åtgärd sådan som den föreslagna, och vidare syftar jag på herr Kronlunds 

 yttrande, att jag skulle ha sett denna fråga högst ensidigt och uteslutande 

 Iran industriens synpunkt. Gent emot detta sistnämnda vill jag genast säga, 

 att så icke är förhållandet, utan jag har sett frågan ur allmängiltig synpunkt. 

 Nu skall jag be att något närmare fä klargöra min mening. 



Om staten skulle anlägga ett sågverk och en sulfatfabrik, så skulle följ- 

 den blitva, att den enskilda verksamheten trycktes ned, då staten icke kan 

 utåt uppträda så solidariskt med den enskilda industrien som den enskilde 

 företagaren kan göra. Då speciellt beträffande Norrbotten kapitalet ganska 

 ovilligt lånar sig åt industrien — naturligtvis af det skälet, att här icke alltid 

 tillräcklig vinst är att påräkna — så kan följden lätt blifva, att kapitalet 

 icke vidare vill engagera sig alls i industriföretag i denna landsdel, d. v. s. 

 saken kan möjligen utveckla sig så, att det nu där nedlagda kapitalet så 

 småningom drager sig därifrån. De skadliga följderna däraf kan ett statens 

 sågverk icke förhindra. Och jag för min del tror, att förhållandena verk- 



