NORRLÄNDSKA SKOGSVARDSKOMMITTÉNS BKTÄNKANDE. 



79 



ställer sig vid sidan af de enskilda tillverkarna, staten kommer att utöfva ett 

 tyngande inflytande, som kommer att som resultat medföra, att vi få mindre 

 inkomster för våra trävaruprodukter än eljest, detta i synnerhet som de en- 

 skilda kunna uppträda med större solidaritet utåt. 



Byråchefen, friherre Hermelin: Domänstyrelsens här omnämnda förslag till 

 Kungl. Majit innehöll, att Kungl. Maj;t måtte anbefalla den dä sittande kommittén 

 att taga i öfvervägande, huruvida det skulle vara önskligt för staten att själf 

 förädla en del virke från statens skogar. Detta var 1908 i juni. Sedan 

 dess har det blåst mänga vindar i Norrland, och utvecklingen har gått framåt; 

 den har gått framåt mera än under ett tiotal år förut. Icke så att det skulle 

 ha blifvit någon särskildt stor ökning af exporten frän öfre Norrland. Kom- 

 mittén har visserligen med angifvande af e.xportsiffror dragit den slutsatsen, 

 att från 1905 till 19 10 industriverksamheten i öfre Norrland visat en tendens 

 till icke obetydlig ökning. Enligt de siffror, som kommittén anfört, utgjorde 

 exjiorten från Haparanda, Luleä och Piteå skeppningsdistrikt under 



år 1905 78,323 standards 



» 1906 81,102 » 



» 1907 67,879' >> 



» 1908 62,843 » 



» 1909 SS-165 » 



och » 1910 67,327 » 



Dä exporten 1910 således var afsevärdt högre än under åren 1908 och 1909, 

 har kommittén förmenat, att utvecklingen ingalunda varit i nedgående eller 

 stått stilla utan tvärtom gått framåt i ej obetydlig grad. 



Aren 1908 och 190g voro emellertid krisår, och var fördenskull na- 

 turligt att tillverkningen var dälig. 19 10 däremot var ett mycket godt är, 

 och dock var exporten icke större än åren före krisen. De angifna siffrorna 

 visa alltså, att under senare är icke skett någon nämnvärdare utveckling i 

 detta afseende, men utvecklingen har gått framåt i många andra afseenden, 

 nämligen bland annat sä, att man bättre kunnat tillgodogöra sig annat virke 

 än plankor, hattens och bräder. Efter är 1909 ha icke mindre än 4 trä- 

 massefabriker anlagts i öfre Norrland. 



Jag är af den personliga åsikten, att om staten kan undvika att gifva 

 sig in på en förädlingsindustri, så vore detta nog det lyckligaste, ty det finnes 

 många förhållanden, som göra det svårt för staten att lika lätt som den en- 

 skilde tillvarataga alla tillfällen, som äro lämpliga för sådan affärsverksamhet. 

 Ett godt resultat af sådan verksamhet skulle förutsätta, att vederbörande cen- 

 tralstyrelse, under hvilken statens skogar stode, skulle få fullt fria händer att 

 utan vidare påverkan frän högre ort bestämma de former, under hvilka driften 

 skulle uppehållas, och att styrelsen skulle äga befogenhet helt och hållet öfver- 

 lämna åt antagen chef för industriverket att ombest\Ta driften och försälja 

 produkterna utan att annat än i undantagsfall behöfva rådföra sig med styrelsen. 

 Men det är väl ej gärna troligt, att staten skulle vara villig lämna så vidsträckt 

 fullmakt, dä det gällde sä omfattande rörelse. Det skulle sålunda enligt min 

 mening vara lyckligast, om ifrågasatt förfarande icke behöfde ske. men det 

 kan ju gifvas förhållanden, som skulle kunna göra detta nödvändigt, och det 

 är sådana förhållanden, som domänstyrelsen synes förutsatt. För närvarande 

 torde läget emellertid vara afsevärdt olika emot under är 1908. De pris, 



