OM FI.OITNING. 83 



Hland medlen härför nämndes upprensning af vattendraget från 

 hindrande föremål, sammanhållandet af vattnet genom minskning af vatten- 

 sektionen, uträtning af krökar i vattendraget, utläggandet af ledbommar, 

 anläggandet af olika slag af dammar m. m. Kunde vi nu i flottleden 

 utföra samtliga nödiga och nyttiga arbeten för virkets utfrakl, så kunde 

 nog den förut antydda enkelheten i flottningsarbetets ledning och drift 

 ej vara så alldeles obefogad. Kunde vi genom våra anordningar få 

 flottgodset att oafbrutet hålla sig i rörelse i vattendragets riktning och 

 inom det för detsamma afsedda området, kunde vi i våra dammar inne- 

 hålla allt det vatten, som är för mycket för behofvet, och därpå ut- 

 släppa det i lagom mängd, och kunde vi i leden anbringa tillräckliga 

 mottagningsmagasin för virket, där pä vissa sträckor flottningskapaciteten 

 är mindre än på vattendraget i allmänhet, då vore det ju endast att 

 reglera virkespåsläppningen i lämpliga mängder, så att icke stockning 

 genom för stora virkesmassor komme att uppstå. 



Så lätt är emellertid vår tli:)ttning ej ordnad, men vi kunna i den 

 nyssnämnda med byggnader så rikligt försedda flottleden se ett gräns- 

 fall: det nämligen där den rena flottningskostnaden blir den minsta möj- 

 liga, men kostnaden för ledens anläggning nätt sitt maximum. Det skulle 

 dock i de flesta fall erfordras en mycket stor virkestillförsel till ett så- 

 dant vattendrag, för att möjliggöra amorteringen af och underhållet för 

 så vidtomfattande arbeten, och vi skulle snart finna, att de anpassats 

 för ett enda vattenstånd, hvars konstanta bibehållande under flottnings- 

 perioden ej kan i praktiken ernås. Men lägga vi i flottningsledningens 

 hand förtroendet att ingripa med lämpliga anordningar under flottnings- 

 arbetet, behöfva vi ej gå till nyssnämnda ytterlighet vid ledens an- 

 läggning. 



En motsatt ytterlighet emot den här förutsatta leden, som försetts 

 med byggnader och andra fasta anordningar i mer än riklig mängd, vi- 

 sar oss ett flottningssätt användt i Finland, som jag sett äfven här i 

 Sverige. Innan flottningen börjar, anbringar den finske flottaren, »jätken», 

 ledarmar af flottgods, för att sammanhålla vattnet eller leda timret, han 

 sammanlägger flottgodset till fördämningar för att bereda djupare vatten, 

 där så erfordras, och för att erhålla flottningsvatten. Härvid läggas 

 stockarna löst på hvarandra, eller sammanhållas de af snodda vidjor. 

 Allteftersom flottningen framskrider, utflottas äfven dessa byggnader. 

 Han kallar ock sitt tillvägagångssätt »att bygga leden» och använder 

 det i synnerhet, där endast en tillfällig flottning förekommer, eller där 

 leden är särskildt illa försedd med permanenta anordningar för virkets 

 framkomst. Flottningssättet blir ej billigt, där årliga flottningar före- 

 komma. Tydligen måste alltså vid en flottleds planläggning stor hänsyn 



