OM FLOTTNING. ' 85 



kan blifva alltför häftig och riklig, så att värt flottgods bryter sig ut 

 ur leden, gående under eller öfver utlagda bomledningar och ledarmar. 

 Men en del af detta vatten, som kan magasineras, tillvaratages i våra 

 dammbasänger. 



Den flottleden omgifvande markens beskaffenhet och lutningsförhål- 

 landena inverka äfven pä flottvattenstillförseln. Omgifvas vattendragen 

 af branta lutningar eller icke vattenmottagande mark, få vi hastiga till- 

 skott af vatten. Stora myrmarker mottaga och behålla stora vatten- 

 massor. Men äro dessa myrar torra då de tillfrysa på hösten, riskera 

 vi att de på våren uppsuga för mycket af värt flottvatten. Äro de af- 

 dikade, afgifva de för hastigt sitt vatten. Vi få äfven observera, att 

 sedan ett vattendrag upprensats från sten, bråte och andra hinder för 

 vattnets afrinnande, vattenhöjden sjunker pä ställen i leden, som förut 

 kunnat äga tillräckligt vattendjup för flottgodset. I en del nyrensade 

 vattendrag finna vi, att allt mer flottvatten behöfves för hvarje år, be- 

 roende på att vattendragets sektion ökas genom själfrensning, sedan ge- 

 nom flottledsregleringen botten och sidor rubbats. I sädana leder visar 

 det sig därför ofta, att de inrättade dammarnas utloppsöppningar blifva 

 för tränga, ehuru från början tillräckliga, hvaraf flottningen hindras och 

 dammarnas tillvaro äfventyras. 



Men huru vi än ordna med vattnet, kunna vi ej alltid undvika svära 

 rubbningar i flottningens gång. Då vårfloden efter en snörik vinter 

 vältrar massor af vatten ut i våra bäckar, åar och älfvar, stiger vattnet 

 häftigt öfver sina naturliga bräddar, äfven om nyssnämnda dammar för 

 vattnets reglering finnas i vattendraget. Medförde nu detta flodvatten 

 flottgods, utspriddes gifvetvis detta med vattnet öfver områden, som ej 

 ingå i flottleden, och pä hvilka vid snart inträfiande nedgående vatten- 

 stånd virket blefve kvarliggande. Det måste då därefter med tillhjälp 

 af manskap utvältras i flottleden, ett dyrbart och tidsödande arbete, som 

 jämte timrets egen åverkan kan, där området utgöres af åker eller äng, 

 medföra stor skada å växtligheten. Utgöras däremot dessa områden at 

 mark som mindre skadas, blir ändock arbetet ej lättare, ty här måste 

 virket ofta nog utvältras ur snårskogen på vidsträckta myrmarker eller 

 å vattendragets risiga stränder. 



Virket slappes därför icke med flodvattnet i sådana vattendrag, 

 utan det förvaras inbommadt på eller aflagdt vid lugnvatten, eller upp- 

 lägges det i härför särskildt afsedda »vältor» vid stränderna för att kunna 

 utsläppas vid lämplig tidpunkt och i för vattendragets flottningskapacitet 

 lämpliga mängder. Dessa vältor läggas ibland med mot vattendraget 

 vertikala väggar om ända till 40 ä 50 fots höjd och så, att de hastigt 

 kunna lossas genom undanslåendet af några få stockar i vältans botten. 



