92 T. A. MELKERSON. 



komma stora virkesmassor att oemotståndligt inflyta i vårt 2-distrikt. 

 Står nu vattendraget 2, 3, 4 och e under annan ledning än a-d systemets, 

 inträffar det lätt, att slutflottningen i 2-distriktet genomförts, innan flott- 

 ningen i a-d är färdig. Ledningen för ad systemet nödgas då ofta nog 

 bedrifva sin flottning i vattendrag (2 och i samt nedomliggande), i hvilka 

 flottningen skall besörjas af andra flottande, eller nödgas dessa sistnämnda 

 föranstalta om en ytterligare flottning i sitt vattendrag, detta till dess 

 att I, 2, 3 flottningen upphunnits. Vid gemensam ledning af de båda 

 systemen hade manskap i rätt tid kunnat fördelas mellan dem, så att 

 slutflottningarna samtidigt råkats vid a:s utlopp. 



I 2-distriktet hade tillfälliga bomledningar utlagts vid stränderna och 

 deras läge afpassats efter det för året rådande vattenståndet. Ändock 

 kunde det icke hindras, att mycket virke blef liggande på en del sträckor 

 af stränderna, då vattnet vid vårflodens hastiga aftagande betydligt 

 sänktes. Skall distriktschefen låta nedrulla det i vattendraget eller icke? 

 I förra fallet får han det säkert utflottadt, men det kostar pengar; låter 

 han det ligga kan en kommande fjällflod föra ut det i strömfåran utan 

 några kostnader. Men kommer tillräcklig sådan flod detta år.' Distrikts- 

 chefen får taga ståndpunkt till frågan. 



Bestämmer han sig emellertid för att låta utvälta flottgodset frän 

 land, skall dock ej allt sådant lossas. Vid stränderna och å grund i 

 älfven skall sådant flottgods kvarlämnas, som kan tjänstgöra som led- 

 ning, styrning, för nytt tillrinnande virke, som eljest skulle lägga sig å 

 dessa platser, men oordnadt och planlöst. Sådant kvarlämnadt flottgods 

 kallas landtimmer, landbrötar; i vattendraget styrbrötar m. m. Gifvetvis 

 få ej dessa ledarmar upptaga afsevärdt stora massor virke, hvilka ju på 

 sådant sätt skulle hindras från att nedflottas i rätt tid. 



Vid distriktets nedre del, där ängsmarker finnas i stor utsträckning 

 vid vattendragets stränder, hafva strandägarna åtagit sig att mot viss 

 årlig ersättning hålla sina stränder fria från flottgods. I ersättnings- 

 beloppet inbegripes ofta äfven ersättningen för möjligen uppkomna skador 

 ä åker och äng. Åtagandet kallas på en del platser för »uthållning» 

 (af flottgodset) och är ej utan betydelse vid flottningsadministrationen. 



Men slutligen nedkommer landrensningen till i -distriktet, där virket 

 kan mottagas i rätt afsevärda mängder i det härför inrättade magasinet. 

 Här möter ett nytt slag af flottning: virkets förande öfver den stora 

 sjön medelst bogsering på ett eller annat sätt, sedan det måhända ge- 

 nomgått särskiljnhig mellan olika ägare, äfven dessa procedurer viktiga 

 grenar af flottningstekniken. Utrymmet medger oss emellertid icke att 

 här söka få en inblick på dessa områden. 



Det beroende af hvarandra, som här visats vara rådande mellan 



I 



