SKOGSVÄRnSFÖRENINGENS TIDSKRIFT, ALLMÄNNA DELEN, 1913, H. 2 — 3. 



Skogsbrukets räntabilitet. 



Det är icke undertecknads afsikt att ingående afhandla frågan om skogs- 

 brukets näntabilitet. Jag ämnar icke ens flyktigt behandla saken, ty utrym- 

 met tillåter det icke. En annan gäng skall jag kanske återkomma. Jag har 

 visserligen i tidningspressen framlagt min åsikt i frågan, men dä densamma 

 är den viktigaste, som af oss skogsmän kan afhandlas, så torde jag finna mig 

 manad att vid tillfälle taga tidskriftens utrymme i anspråk, dä mitt namn nu 

 hlifvit inblandadt i den i tidskriften förda striden, och då jag gärna ser, att 

 mina åsikter i frågan träffas af framtidens bedömande, hvilket kan lättare 

 ske, om de framläggas i en tidskrift, som bevaras, än i en tidning, som bort- 

 kastas efter genomläsandet. 



Denna gång alltså endast några rader med anledning af att jägmästaren 

 P>nst Andersson funnit lämpligt att under sin strid med jägmästaren C. von 

 Schönberg å sid. 495 och 496 i tidskriftens decemberhäfte göra ett utfall mot 

 mig personligen i förening med grymt vrängande af sanningen. Herr Andersson 

 räknar mig tillhöra motsidan, af hxilken, enligt har A;s utsago, »räntan frän- 

 kännes inflytande». Detta herr .^is påstående är grundfalskt, och hvad värre 

 är, det är framkastadt emot bättre vetande, ty herr A. vet mycket väl att 

 det icke är för ränteberäkningens berättigande skull utan för rätitefotens stor- 

 leks skull, som jag är opponent till herr A:s vilda teorier. Det är emot herr 

 A:s 5-procents teori, som jag opponerar mig, enär den leder till våra skogars 

 fördärf. Men herr A., liksom professor Heckscher, vill gärna använda ordet 

 räntabilitet som slagord för att riktigt imponera pä massan af okritiskt folk. 

 Om herr A. nöjt sig med en räntefot af cirka 3%', som i skogsbruket verk- 

 ligen kan erhållas, så hade han aldrig fått någon opponent i mig, ty som 

 herr A. -räl känner till, har min sträfvan sedan öfver ett tjugutal är tillbaka 

 just gått ut pä att söka göra skogksbriiket så räntabelt som möjligt, men jag har 

 aldrig i den vägen utlofvat mer, än hvad jag kan hälla, ty jag känner ansvar 

 och har respekt för eftervärldens dom. 



A nyss nämnda sidor i tidskriften anför herr A. vidare, att jag vid något 

 tillfälle i Nya Dagligt Allehanda uttalat, att ä medelgod mark gifver 60-årig 

 .skog 17 centimeters träd och 112-årig skog 32 centimeters träd vid god 

 skötsel, och i samband härmed förvånar sig herr A. öfver, att jag icke jäm- 

 fört värdet å 1 7-cm:s-trädet med värdet å 32-cm:s-trädet, i hvilket fall jag 

 .skulle »funnit att det senare trädet är värdt mera än 12 gånger sä mycket 

 som det förra trädet, och då ett kapital efter 5 procents ränta pä ränta på 

 50 år uppnår endast cirka 1 2-dubbla storleken, sä blefve följden, att skogen 

 hölle sig räntabel ända upp till hundra år». 



Härpå kan jag svara herr A., att jag hade verkligen jämfört de båda 

 trädens olika värde, men jag hade gjort det pä ett matematiskt riktigare sätt 

 än herr \. gör det. Herr A:s kalkyl är riktig endast under förutsättning att 



