128 NOTISER. 



ttillspillogifSen». Ifrågasätlas kan, om icke för dylik mark i stället borde stipuleras, att 

 äfven husbehofs\'irke finge tagas endast efter utsyning. 



I fråga om 3 ^ biträda vi det förslag till förändrad lydelse, som af kommittéleda- 

 möterna hrr Kinberg, Welander och Wiklund ifrågasatts. 



Den i 4 "^ intagna bestämmelsen, att närbelägna hemmans sammanförande under ge- 

 mensam afverkningsplan medgifves, endast då konungen pröfvar särskilda skäl därtill vara, 

 synes oss ägnad att medföra onödig omgång, då sådan åtgärd bör kunna vidtagas efter pröf- 

 ning i samma ordning som för upprättande af afverkningsplan är i 3 § föreskrifven. 



Den i 6 ^ intagna bestämmelsen, att tiden för utsyning skall genom skogsingenjörens 

 försorg kungöras i vederbörande kyrka minst 14 dagar förut, synes oss böra kompletteras 

 med föreskrift, att förrättningen skall kungöras äfven i lämplig ortstidning. Medan uppläsandet 

 i kyrkan är pä väg att mer och mer förlora i betydelse såsom ett effektivt sätt alt sprida 

 meddelande, har nämligen postgången äfven i lappmarken så förbättrats, att ytterst fa byar 

 finnas, som icke hafva postgång åtminstone en gång i veckaut 



Föreskriften i 14 § om skyldighet att till vederbörande skogsingenjör göra anmälan om 

 afverkning af löfträd torde böra utgå, då dess betydelse är ringa i jämförelse med de däråt 

 följande olägenheterna både i form af onödigt besvär och trakasserier vid underlåten an- 

 mälan. 



Vidkommande förslaget till lag angående tillsyn å samt vård af enskildes skogar inom 

 de delar af Västerbottens och Norrbottens län, som ej tillhöra lappmarken hafva vi fäst oss 

 vid de stora brister, som ur skogsvärdssynpunkt alltid måste vidlåda en dimensionslag, och 

 hafva behjärtat, hvad öfverjägmästaren Welander i sin resenation härom anfört. Såväl de 

 för lappmarken föreslagna bestämmelserna om utsyningstvång som de för det öfriga Sverige 

 gällande föreskrifter, afseende förbud mot afverkning, hvarigenom återväxt uppenbarligen äf- 

 ventyras. synas oss lyckligare än de nu för kustlandet föreslagna, och någon af däri omför- 

 mälda principer borde måhända hafva kunnat med lämpliga modifikationer vinna tillämpning 

 för Västerbottens och Norrbottens läns kustland. Vi hafva dock ej tilltrott oss att framställa 

 något bestämdt förslag härom utan hafva inskränkt oss att efter delta principuttalande gran- 

 ska förslagets detaljer. 



Till 2^3 mom. synes oss den bestämmelsen böra fogas, att såsom bevis, att virke af 

 träds öfre del ej är taget från undermåligt eller utan vederbörligt tillstånd atverkadt träd må 

 gälla under edsförpliktelse af trovärdig person afgifvet intyg. 



Mot 3 mom. i samma § hafva vi ej funnit anledning framställa någon anmärkning, helst 

 erfarenheten visat, att äfven träd med något mindre än 21 cm. i genomskärning lämna 

 skarpkantad sparre af 7 cm. i omkrets och sålunda tillräcklig hänsyn redan tagits till träd, 

 som äro i någon mån ovala. 



I fråga om affattningen af 5 § hafva vi anslutit oss till den af jägmästaren Ringstrand 

 afgifna reservatinnen, i hvad densamma afser inrymmande af rätt jämväl för afverkningsrätts- 

 hafvare att begära uttagning. Att afverkningsrättshafvare skall äga dylik befogenhet 

 synes oss stämma med den enklaste rätt\isa, och vi äro öfvertygade, att en motsatt 

 bestämmelse skall visa sig vara af synnerligen tördärflig verkan, då genom densamma 

 upplåtaren af en afverkningsrätt direkt understödes i eventuella försök alt undandraga 

 sig en kontraherad förbindelse. Uppenbart är nämligen, att den af kommitterade antydda 

 utvägen för afverkningsrättshafvaren att instämma jordägaren till domstol för pröfning 

 af rätten till utsyning, icke kan tillfredsställa billiga anspråk på respekt för ett in- 

 gånget aftal. — Sant är visserligen att en tolkning af afverkningskontraktens innebörd kan 

 anses främmande för skogstjänstemännens öfriga tjänsteverksamhet, men delta kan väl knap- 

 past vara grund nog för en så radikal åtgärd som den föreslagna. Det måste dock antagas, 

 att det öfven'ägande flertalet kontrakt icke kommer att medföra svårigheter vid tolkningen, 

 och där sådana uppstå, får väl skogstjänstemannen handla efter bästa förstånd och med be- 

 gagnande af den erfarenhet, han i dylika ting rimligen bör förvärfva. Anser han sig efter före- 

 tagen pröfning icke kunna verkställa begärd utsyning, står det ju sedan afverkningsrättshaf- 

 varen fritt att instämma jordägaren till domstol. Verkställer han åter förrättningen och jord- 

 ägaren anser sig därigenom kränkt i sin rätt, äger ju denne hos öfverexekutor begära af- 

 verkningsförbud. — Till skydd för jordägaren såsom den i regel ekonomiskt svagare skulle 

 måhända ytterligare kunna stadgas skyldighet för afverkningsrättshafvaren att i tvistiga fall 

 ställa säkerhet för skada och att instämma jordägaren till domstol för tolkning af kontraktet, 

 men att gå så långt, som af kommitterade föreslagits, synes oss orimligt. 



De i 12 § 2 mom. intagna bestämmelserna synas oss synnerligen betänkliga, då de äro 

 ägnade att på en gång tillintetgöra de hundratals småsågar, som nu finnas i kustlandet. 

 Sant är visserligen, att vid många af dessa förekommit oegentligheter i form af systema- 



