T40 



MAURITZ CARLGREN'. 



nens intresse och initiativkraft. En vanlig företeelse isynnerhet bland 

 assistenterna är, att de efter samlande af några års meriter »söka sig 

 till civiliserade trakter», d. v. s. söderut eller till kusten. Orsaken härtill är 

 säkerligen ej blott bristen på kulturmiljöer i dessa Svea rikes utmärker, 

 utan helt visst och lika mycket trötthet och leda vid det ensidiga arbe- 

 tet, de evinnerliga stämplingarna och aldrig något annat, ett arbete, som 

 måste förefalla förrättningsmannen halfgjordt, enär det sällan eller aldrig 

 åtföljes af sitt nödvändiga komplement: skogsvårdsåtgärder. Skogssta- 

 tens tjänstemän stå i förhållande till en del andra af statens tjänste- 

 mannakårer på ett högre plan genom det mått af själfständighet, den 

 möjlighet till initiativ, som ligger i själfva arbetets art. Den personliga 

 dugligheten har på detta arbetsfält eller borde åtminstone ha tillfälle till 

 expansion inom vissa bestämda gränser, som i fråga om annan stats- 

 tjänst hvarken är behöflig eller möjlig att genomföra. Denna frihet 

 till initiativ bör tillvaratagas och uppmuntras genom direktiv ofvanifrån 

 och tillräckliga anslag till skogsvården, ty den kan också bli frihet till 

 underlätenhet. 



Gentemot denna den i markerna ströf\ande skogsstatstjänstemannens 

 uppfattning kunna uppställas tvenne synpunkter ofvanifrån: i:o den stats- 

 finansiella, 2:0 den naturvetenskapligt-tekniska. Vi börja med n:o i: 

 lönar det sig för kronan att påkosta de summor, de med öfverårig och 

 utglesnad skog beväxta, de försumpade, de kala markerna o. s. v. be- 

 höfva för att beklädas med ny skog af den högsta växtlighetsgrad, mark- 

 boniteten tillåter, eller m. a. o. återfår staten de nedlagda pengarna, 

 ökade med ränta på ränta, vid den framtida skörden? 



2:0 den naturvetenskapligt-tekniska synpunkten: har veten.skapen 

 (skogsförsöksanstalten) slutgiltigt löst problemet om den i hvarje fall 

 riktigaste kulturmetoden och dikningstekniken, och har den fastslagit de 

 följder, en allmän afdikning skulle fä å grundvattensnivån o. s. v..? 



Om den vidtomfattande frågan n:o i eller kanske rättare om det 

 berättigade i att låta svaret på densamma bli bestämmande för skogs- 

 hushållningen ha uppmärksammade meningsutbyten under det gångna 

 året pågått mellan hrr Anders.son och Heckscher å ena sidan och 

 hrr Wallmo och Welander å den andra. Frågan står väl fortfarande 

 öppen, har knappast aktuellt intresse hvad de öfre-norrländska och spe- 

 ciellt lappmarksskogarna beträffar; i alla händelser får framtiden' lämna 

 säkrare svar. 



På frågan n:r 2 är svaret: nej. Nå, men då saknas väl allt skäl 

 att nu gifva dikningar och skogsvårdsåtgärder i allmänhet å kronans 

 skogar i öfre Norrland större omfattning än de nu ha? Så synes Domän- 

 styrelsen resonera och så kan tyckas rätt. 



