MAURITZ CARLGREN'. 



Faktiska siffror, visande de obetydligheter, staten under t. ex. åren 

 1904 — igo8 nedlagt på skogsvården i öfre Norrland, lämnar norrländska 

 skogsvårdskommittén i sitt betänkande sid. 98— loi. Förutom i i a 

 2 revir inom hvarje af de 3 nordligaste distrikten, där respektive dik- 

 ningsafdelningar arbetat med det särskilda dikningsanslaget (se ofvan), är 

 det vanligen några hundra kronor pr revir och år, hyggesrensning, skogs- 

 odling och dikning inräknade. För år 191 1 disponerade Umeå distrikts- 

 dikningsafdelning med ett arbetsområde af närmare 1,000,000 hektar 

 kronoskogar endast — 15,000 kronor, efter hvad jag hört uppgifvas. 

 Siffrorna kunna fullständigas, men som de alla peka åt samma håll, torde 

 det vara onödigt att vidare uppehålla sig vid disproportionen mellan hvad 

 kronan tar ur sina skogar och hvad kronan ger tillbaka — för framtida 

 produktion. 



Norrländska skogsvårdskommittén anser vidare, att de norrländska 

 kronoparkerna stå med ett öfverskott af gammal, öfverårig skog, uppgå- 

 ende till '/s ^^ virkesförrådet. Detta bör uppenbarligen uttagas genom 

 ökade afverkningar, enär med nuvarande afverkningsbelopp öfverskottet 

 aldrig kommer att minskas. Principen för kronans afverkningspolitik har 

 varit denna: man har ej tagit mer än att man kunnat tillbakavisa en even- 

 tuell beskyllning för öfverafverkning, men man har icke ansett, att det 

 kunde vara en större och viktigare angelägenhet att, så snart som vissa 

 hänsyn till lämplig öfvergångstid tillåta, fä upp ny och växtligare skog 

 i den gamlas ställe. 



Förvisso balansera mot detta kraf andra och högviktiga s}-npunkter. 

 Mängden af de oförsälda, på upprepade auktioner utbjudna kronovirkes- 

 poster de senare åren vittna om att trävarumarknaden redt sig detta 

 virke förutan. Orsaken må nu vara, att konkurrensen efter vissa vatten- 

 drag varit för svag, eller att kronans förslagspris varit för högt tilltagna 

 i förhållande till konjunkturerna. Möjligt är också, att marknaden den 

 närmaste framtiden måhända icke .skulle förmå mottaga den ökning i 

 produktionen, som en alltför forcerad afverkning från de stora krono- 

 parkerna skulle innebära. Ett annat välkändt hinder för rationella af- 

 verkningar är vissa i synnerhet mindre flottleders beskaffenhet, som på 

 grund af höga amorteringsafgifter för bjggnader i vattendraget icke 

 kunna medgifva transport af smådimensionerna. Orsakerna till detta miss- 

 förhållande, kunna vara flera. Först och främst kan tänkas, att flottleden 

 är påkostad mer, än hvad som behöfves för flottningens bedrifvande. 

 Vanligare torde dock vara, att virkestillsläppningen blifvit mindre än som 

 beräknats, och att det nedlagda kapitalet icke blott icke minskas utan 

 till och med växer med kumulerade räntor, allt under det verkliga värdet 

 å byggnaderna år för år sjunker. Skogsstaten rådfrågas, som jag tror 



