148 MAURITZ CARI.GREN. 



skifte vilja reservanterna ha uthållig hushållning! Man tycker eljest, att 

 det rätta vore att resolut fixera en kort tid på några i o-tal år och inom 

 dessa forcera bäde afverkningar och skogsvårdsåtgärder, kultur och af- 

 dikning. I rak motsats till reservanterna anser jag, att skogsvärdssyn- 

 punkten skall vara den dominerande. Jag skulle vilja förorda, att § 2 

 i kommitténs lagförslag så affattas, att där af indelningen framgår, det 

 öfverskottet af gammal och afverkningsmogen skog med ett afverk- 

 ningsbelopp bestämdt enligt uthåUighetsprincipen (normalförrådsformeln) 

 icke hinner afverkas inom rimlig, för hvarje särskildt fall bestämd tid, 

 uthålligheten och den jämna afkastningen må åsidosättas och beloppet 

 höjas därhän, att den öfvermogna och oväxtliga skogen såväl som den, 

 hvilken i föryngringens intresse bör i sammanhang med denna borttagas, 

 verkligen blir afverkad inom denna tid. 



Vare sig detta förhöjda utsyningsbelopp funnits genom bestäm- 

 mande af viss afverkningstid eller genom användande af en smidigare 

 afverkningsberäkning, bör det göras beroende af ägarens åtagande att 

 vidtaga behöfliga skogsvårds- och föryngringsåtgärder efter afverkningen 

 intill viss del af förhöjningens — utöfver det normala afverkningsbe- 

 loppet — värde. Rättvisan i att all utsyning å »sådana områden, där i 

 följd af markens försumpning eller bri.st på fröträd eller andra omstän- 

 digheter naturlig återväxt icke är möjlig> (lagförslaget § 2) skall göras 

 beroende af dylikt ägarens åtagande synes kunna starkt ifrågasättas. I 

 synnerhet som kronan själf å egen mark föregått med så dåligt exem- 

 pel i thy fall. 



Jag skulle vilja tillägga: för så vidt den af samma reservanter fram- 

 förda meningen om olämpligheten af skogsvårdsafgifters införande i Norr- 

 och Västerbottens län vinner gehör, så är å andra sidan det af de- 

 samma föreslagna statsanslaget, 64,000 kronor, hvarför likväl ett ytter- 

 ligare bidrag af landsting och hushållningssällskap med minst 16,000 

 kronor skulle utfästas, alldeles för lågt. Man jämföre härmed de skogs- 

 vårdsafgifter uppgående till 1 20,000 kronor och däröfver, hvar och en 

 af de öfriga norrländska länens skogsvärdsstyrelser ha att röra sig med. 

 Med samma utgångspunkt som reservanterna, att det är ett statsintresse 

 att kraftigt understödja skogsvärden å de ekonomiskt svagt ställda hem- 

 mansägarnas skogar i dessa län, kommer man till den öfvert)'gelsen, att 

 någonting som den dubbla af reservanterna föreslagna summan kräfves. 



Slutord: det är i högsta måtto önskvärdt att statsmakterna — ej 

 minst de norrländska riksdagsmännen — vid behandlingen af den norr- 

 ländska skogsvård-skommitténs olika förslag måtte behjärta dess kraf: 

 tid och pengar. Det finnes nämligen i detta pröfvandets värf stora möj- 

 ligheter till missriktad sparsamhet. 



