I JO NILS G. RINGSTRAND. 



märkningar måste jag emellertid uttala, att granskaren synes mig måla väl 

 mycket i svart, då kan skildrar de menliga följder för skogshushållningen, 

 som dimensionslagen redan haft, och som det ena eller andra stadgandet i 

 lagförslaget kan komma att få. Med ett par exempel vill jag belysa mitt 

 uttalande. 



Grenander anför såsom bevis för den nuvarande lagens ineffektivitet, 

 att hundratusentals omogna träd hafva sköflats och försålts till slipers, stäng- 

 selslanor, stolpar, byggnadstimmer och ved för förbrukning inom orten. Han 

 framhåller, att det torde vara af intresse att få storleken af de områden, å 

 hvilka en sådan sköfling ägt rum, konstaterad. De vore hufvudsakligen att 

 söka i närheten af städer och större byar, i en bred zon efter järnvägen och 

 i en ansenlig kuststräcka. 



Under sitt arbete sökte kommittén att åstadkomma en utredning, huruvida 

 rätten till fri afyttring inom orten af undermåligt virke vållade sköfling. 

 Den riktade i sådant syfte följande förfrågan till hushållningssällskap, kom- 

 muner, hemmansägare och skogsstatstjänstemän: »Förekommer i anledning af 

 rätten till fri afyttring inom orten af undermåligt virke till ved, hustimmer, 

 kol o. d., att växtlig ungskog i större mängd afverkas? Kan skogssköfling 

 anses hafva härigenom ägt rum, och hafva därvid kalhyggen uppkommit å 

 större ytor?» Svaren härpå äro hvarandra så motsägande, att något generellt 

 omdöme i frågan ej gärna kan uttalas. Det torde väl emellertid ej kunna 

 förnekas, att sköfling sporadiskt förekommit i närheten af större samhällen, 

 hvilket ock gaf kommittén anledning att uti § 7 af lagförslaget införa bestäm- 

 melser, afsedda att råda bot mot detta missförhållande. 



Då uti den citerade frågan afverkning af virke för järnvägens behof ej 

 särskildt beröres, kan det vara skäl att här något närmare skärskåda, i hvad 

 mån densamma kan antagas gifva anledning till sköfling af omogen skog. 

 Det är så mycket större anledning härtill, som ej blott Grenander framhåller 

 de vådor, som genom dessa afverkningar kunna uppstå, utan äfven öfverjäg- 

 mästaren i Luleå distrikt Cassel i sitt yttrande öfver kommittébetänkandet 

 framlägger samma synpunkt. 



Hvad dä först angår afverkningen af träd, som lämna slipers, så vill 

 jag hälla före, att denna ej kan hänföras till afverkning af omogen skog. 

 Enligt järnvägsförvaltningens bestämmelser skola slipers pä en längd af 2,7 

 m. eller 8,1 m. hälla minst 210 mm. i genomskärning samt hafva minst 

 125 mm:s kärna. Ett träd, som lämnar en sliper af förstnämnda längd och 

 med angifven bredd ä kärnveden, har i Västerbotten helt säkert uppnått en 

 ålder af 110 ä 120 år och bör ej längre kunna betraktas som omoget. 



Beträffande förbrukningen af slanor och stolpar och den för täckande 

 häraf erforderliga kvantiteten skog, så torde nedanstående kalkyl gifva någon 

 föreställning härom. — Slanor skola hålla i längd 6,5 m. och i topp 90 

 mm. å flata sidan. Ett träd med denna längd och toppdiameter, som alltså 

 ämnar två slanor, har en kubikmassa af 0,06 kbm. Anslås järnvägens längd 

 i kustlandet af Väster- och Norrbottens län till 700 km., sedan under bygg- 

 nad varande eller ifrågasatta bibanor blifvit färdiga, sä åtgå för hela sträc- 

 kan c:a 112,000 dylika träd, sedan stängslet numera göres af endast en 

 slana, och järntråd i öfrigt användes till mellanslag. Totala kubikmas- 

 san för dessa släntrad är 6,720 kbm., och då slanorna beräknas räcka fem- 

 ton är, blir den årliga åtgången 448 kbm., som med hänsyn till den kubik- 



