GENMAI.F. 151 



massa, hvilken utgöres af toppar, ökas till 500 kbm. rotstäende skog. — Stol- 

 par skola hålla i längd 1.4 m. och i toppdiameter 150 mm. samt hafva 

 alltså en kubikmassa af 0.0; kbm. pr st. De utsättas pä 3 m:s afstånd från 

 hvarandra, hvadan för 700 km. järnväg åtgå i rundt tal till 470,000 st. med 

 en kubikmassa af 14,100 kbm. Stolparnas hållbarhetstid är tio är, hvadan 

 den årliga förbrukningen är 1,410 kbm. Då en hel del stolpar tages från 

 toppar af träd, som afverkats för annat ändamål, så räknar jag säkerligen ej 

 för lågt, då jag anslår, att stolpafverkningen i och för sig årligen konsumerar 

 2,000 kbm. rotstäende skog, — Tillsammans skulle sålunda åtgå 2,500 kbm. skog 

 för att fylla årsbehofvet af slanor och stolpar. Antager man, att detta virke 

 afverkas inom ett afstånd af 5 km. på ömse sidor järnvägen, hvilket afstånd 

 är för kort i betraktande af de pris, som betalas, och som för slanor mot- 

 svara kr. 13,30 och för stolpar kr. 10 pr kbm., så skulle den årliga afverk- 

 ningen pr har totalareal komma att utgöra 0.003 kbm., ett virkesuttag, som 

 ej är af den storlek, att det kan användas såsom motiv för en särskild lag- 

 stiftning. — Nu kan det ju vara fallet, att vid uttagandet af första uppsätt- 

 ningen Htaf slanor och stolpar ett eller annat oförnuftigt hygge gjorts. För 

 att i fortsättningen hindra dylika missförhållanden har kommittén framlagt 

 förslag om utfärdande af de bestämmelser, som äro intagna uti § 7 af dess 

 lagförslag. 



En annan form för tillgodogörande af virke, som Grenander förmenar 

 hota skogarna med sköfling, är kolning. För min del kan jag ej medgifva 

 det berättigade uti att utaf den omständigheten, att hvarken den nu gällande 

 lagen eller kommitténs lagförslag förhindrar kolning utaf undermåligt virke, 

 draga den slutsatsen, att skogssköfiing kan befaras inom ett af Grenander 

 till 16,260 kv. km. beräknadt skogsområde ä ömse sidor järnvägen. Först 

 och främst får man från denna areal afdraga — förutom hemman med in- 

 skränkt dispositionsrätt till skogen — äfven de ej obetydliga kronoparkernas 

 ytvidd, som Grenander bortglömt. Vidare är det väl fullkomligt oberätti- 

 gad! att så helt och hållet frånkänna alla ägare af skogar, för hvilka dinien- 

 sionslagen gäller, allt skogsvårdsintresse, att man af angifna skäl kan påstå, 

 att sköfling är att befara å det ifrågavarande området. Grenander nämner 

 själf bolag, för hvilkas insatser till skogsvårdens höjande han gör en honnör, 

 och bland hans illustrationer till uppsatserna finner man en fotografi af ett 

 bestånd, som en hemmansägare gallrat endast med ledning af en vid ett 

 föredrag utdelad skogsvårdsföreningens folkskrift. Med sådana exempel för 

 ögonen synes det mig, att man sä långt ifrån bör konstruera upp farhågor, 

 som äro overkliga, att man tvärtom bör kunna uttala förhoppningar om att 

 ett fortsatt, utvidgadt och målmedvetet arbete för befrämjande af upplysning 

 om skogsvärd skall visa sig fruktbärande. Slutligen har Grenander i fråga 

 om kolningen förgätit den ej minst viktiga omständigheten: behållningen af 

 denna handtering är ingalunda sä lysande, att kolningen kan få en omfatt- 

 ning, som leder till någon allmän eller ens större sköfling. Vore så förhål- 

 landet, skulle man naturligen fått bevittna de befarade spolierande hugg- 

 ningarna i mycket stor utsträckning inom sädana trakter, hvilka ligga för- 

 brukningsorterna för kol närmare än de, om hvilka nu är fråga, och å hvilka 

 kolet sålunda har större värde. Kolmarknadens känslighet för en något ökad 

 tillförsel reglerar äfven nästan automatiskt kolningarnas omfattning. — I det 

 sammanhang, då han behandlar kolningsfrågan, uttalar (Jrenander sin förvå- 



