GENMALE. I 53 



gen skog räddas från sköfling. Ett sådant tillfälle kunde en af staten genom 

 hypoteksbanken ordnad skogbelåning erbjuda. Ett af mig på skogsvärds- 

 föreningens årsmöte 1910 hållet föredrag uti denna fråga resulterade uti ett 

 föreningens beslut att hos Kungl. Maj:t anhålla om frågans utredning. Den 

 18 juni s. å. remitterade Kung!. Maj:t föreningens framställning till Domän- 

 styrelsen, som fortfarande torde vara sysselsatt med den begärda utredningen. 



Med nu gjorda allmänna uttalanden har jag velat framhålla, att man 

 ej, såsom det vill förefalla mig, att Grenander i hög grad gör, bör sätta 

 sin lit till enbart skogslagar, utan att dessa, om de lämna någon handlings- 

 frihet kvar åt skogsägaren och sålunda ju äfven i större eller mindre grad 

 öppna möjlighet för sköfling, böra erhålla stödet utaf vid sidan om dem 

 verksamma åtgärder. 



Uti § 3 mom. 2 har kommittén föreslagit, att försågning för en fastig- 

 hets eget eller uti sambruk med densamma varande fastighets husbehof skulle 

 kunna få äga rum å exportsåg. Grenander förmenar, att detta medgifvande 

 skulle hafva till följd, att en exportör för sitt behof af virke till arbetare- 

 bostäder m. m. ej skulle använda eget utsynadt virke. Han skulle kunna 

 vara berättigad föra följande resonemang: »Det sågade timret är afyttradt 

 för att fylla trävaruexportörens husbehof. Min såg är fortfarande husbehofs- 

 såg. » — Detta fall synes mig förutsätta, att den tänkta exportörens hela till- 

 verkning åtgått till hans arbetarebostäder, ty under andra förhållanden kunde 

 han väl ej yttra den sista mening, som Grenander lägger i hans mun. Jag 

 nödgas emellertid då fråga: om han har en så liten tillverkning, att den för- 

 brukas till arbetarebostädernas byggande, hvilket behof har han då öfver huf- 

 vud af dessa bostäder? Det tänkta fallet synes mig vara alltför konstrueradt 

 för att kunna antagas fä en motsvarighet uti verkligheten, och det är väl ändå 

 endast sannolika fall, som man bör allvarligt diskutera. 



Enligt Grenanders mening är kommitténs förslag, att utsyningsförrättare 

 må kunna föreskrifva fröträds öfverhällande, ej af så stor betydelse. Han 

 visar en bild af ett trakthygge, där skogsägaren afverkat de ställda fröträden, 

 och anser, att man skall få se sådana bilder äfven efter det kommittéförslaget 

 upphöjts till lag. Skogsägaren går endast i omvänd ordning med afverk- 

 ningen: han börjar med att uttaga de fullmåliga träd, som äro lämpliga 

 fröträd, och begär därefter stämpling af det undermåliga virket. Det medges, 

 att sådant kan hända, men häremot hjälpa ej ens de än dimensionslagen vida 

 strängare utsynings- och Gottlands-lagarna, då man i de trakter, där de gälla, 

 kan afverka de lämpliga fröträden för husbehof. Mot sådan oförnuftig af- 

 verkning, som Grenanders bild åskådliggör, tror jag ej, att det finnes annat 

 medel än ett målmedvetet, intresserad! undervisningsarbete. 



Som en orättvisa gent emot kustlandets befolkning anser Grenander 

 kommitténs förslag, att upptagande af skogsvårdsafgifter bör föranleda ut- 

 syningsafgifternas bortfallande i lappmarken, under det att de däremot bibe- 

 hållas för kustlandet. Det synes mig dock vara en väsentlig skillnad mellan 

 de båda fallen. Denna ligger i de båda lagarnas olika natur. Då staten i 

 ena fallet anser sig behöfva en så ingående kontroll öfver afverkningen, att 

 alli saluvirke utstämplas, så synes det mig vara en enkel konsekvens häraf, 

 att staten äfven kostnadsfritt ombestyr utstämplingen. Detta är analogt med 

 hvad som äger rum i trakter, där skyddsskogslagen gäller. Knappast synas 

 lappmarkens skogsägare, som äro underkastade en mera restriktiv lagstiftning 



SkogsvSriis/orrningcns tidskr., Atlm. deltn igij. I I 



