154 NILS G. RINGSTRAND. | 



än de inom skyddskogsområdet boende, böra därjämte påläggas en utsynings- 

 afgift. En skogsägare åter, för hvars skog dimensionslagen gäller, betalar af- 

 giften såsom arfvode för en skogsvårdsåtgärd, till hvilken staten tillhandahåller 

 honom sakkunnig person. Han kan njuta afkomst af sin skog förutan an- 

 litande af denna statsfunktionär, hvilket ej lappmarkens skogsägare kunna. 

 Nu vänder kanske någon mitt resonemang mot mig själf och säger, att om 

 en skogsägare är så pass intresserad af sin skogs skötsel, att han härför 

 vill påkalla en särskild sakkunnig, så bör man uppmuntra honom med att 

 lämna en sådan persons biträde kostnadsfritt. Detta kunde låta säga sig, 

 om det endast vore fråga om råd för skogens skötsel, och om ej den sak- 

 kunniges tillkallande hade till syfte att få till stånd afverkning. Vore af- 

 sikten endast den först angifna, d. v. s. mera ideell, behöfver man ej befara, 

 att tjänstemannen anlitades i oträngdt mål; man hade en viss säkerhet för 

 att det bakom beslutet att tillkalla honom låge ett allvarligt uppsåt att göra 

 något för skogen. Denna visshet äger man ej, när, såsom fallet är vid till- 

 lämpande af dimensionslagen, med tjänstemannens anlitande afses att erhålla 

 tillfälle till skogsafverkning. Därmed kan ju åsyftas att bereda skogen vård, 

 men det kan äfven vara mycket krassa motiv för vederbörandes begäran om 

 skogstjänstemannens biträde. Under .sädana förhållanden, och då det natur- 

 ligen ej är möjligt att undersöka motiven för den ena eller andra ansökningen, 

 synes det mig vara riktigast att pålägga den ringa afgift, hvarom här är fråga 

 för att såmedelst förebygga okynnesansökningar. — Om en skogsägare efter 

 antagande af kommitténs förslag söker skogsingenjörs biträde enbart för att er- 

 hålla råd och upplysningar om skogens skötsel, så ankommer det på skogs- 

 vårdsstyrelsen att afgöra, huruvida biträdet skall lämnas afgiftsfritt eller ej. 



Grenander riktar härefter sin kritik mot lagförslagets § 7, för hvars 

 innehåll han redogör på följande sätt: »Med denna skulle förekommas rof- 

 huggning af undermålig skog på vanlig frisk skogsmark. Om sådan af- 

 verkning äger rum, utan att vederbörande myndighet får kännedom om den- 

 samma, skulle skogssköfiaren fä vidtaga åtgärder för återväxtens tryggande. » 

 Hvad Grenander afser med orden »utan att vederbörande myndighet får 

 kännedom om densamma», förstår jag ej. Själffallet måste väl vederbörande, 

 som i detta fall är skogssvärdsstyrelsen, få kännedom om afverkningen, för 

 att den, som utfört densamma, skall kunna åläggas vidtaga åtgärder för åter- 

 växten. — Då Grenander i en not till sitt nyss refererade yttrande uttalar 

 en undran, hvilken eller hvilka som skola hålla uppsikt öfver bestämmelsens 

 efterlefnad, så visar detta endast, att han ej tagit kännedom om de ålig- 

 ganden, som enligt kommitténs förslag böra tillkomma skogsingenjörer och 

 tillsyningsmän. — Efter förestående citat fortsätter Grenander: »H varför en- 

 dast rofhuggning och icke annan form af sköfling för afyttring af sleepers, 

 slanor, stolpar och byggnadstimmer inom länet bör förhindras, motiverar 

 kommittén icke. » Äfven här har jag stannat oförstående inför Grenanders 

 kritik, hvilket torde ha sin grund däri, att jag ej kunnat fatta skillnaden 

 mellan begreppen »rofhuggning» och »sköfling». Kommitténs mening — 

 och jag tror, att dess sätt att uttrycka sin mening är klart nog — har varit, 

 att hvarje afverkning af undermåligt ostämpladt virke, den må nu afse slanor, 

 stolpar eller hvad som helst, hvilken kan äfventyra återväxten eller fastig- 

 hetens tillgång på husbehofsskog, skall hafva den påföljd, som förslaget 

 stadgar. Huruvida afverkningen varit sådan, att den kan anses straffbar, blir 



