GENMALE. 155 



synemännens sak att afgöra. — Hvilken inverkan bestämmelsen i § 7 kan 

 få pä befolkningens föreställningar om lagen är ju svårt att förutsäga och 

 kan knappast bli föremal för diskussion. Grenander antar, att man skall 

 finna lagen verka ojämnt eller vara kraftlös. För min del kan jag ej förstå 

 annat, än att dess verkan blir den, att man lär sig inse nödvändigheten af 

 att vid afverkning tänka på föryngringen och att hushålla med sina skogs- 

 tillgångar, som pä de små hemmanslotter, hvilka genom jorddelningen upp- 

 kommit, lätteligen kunna blifva utan husbehofsskog genom en enda oförnuf- 

 tigt drifven afverkning. — Vidkommande sedan påföljden för öfverträdelse 

 af det föreslagna stadgandet förmenar Grenander, att skogskulturfrågan för 

 öfre Norrland ej är löst, och att man därför ej bör ålägga skogsägarna att så 

 och plantera. Hvad de ofta misslyckade kulturerna i öfre Norrland angår, 

 så är väl förhållandet det, att befolkningens ovana vid kulturarbetena hitin- 

 tills ofta haft till följd ett mindre godt utförande, hvilket kanske mången gång 

 varit den hufvudsakliga anledningen till att resultatet ej blifvit det önskade. 

 Denna slutsats anser jag, att man kan draga af det faktum, att vackra för- 

 yngringar nu lära vara att se på vissa platser, där synnerlig omsorg ägnades 

 kulturarbetets utförande. Har man för öfrigt i stadganden, som gälla Väster- 

 norrlands och Jämtlands län, kunnat införa bestämmelser af samma art, som 

 den nu omhandlade, såsom påföljd för en föryngringen äfventyrande afverk- 

 ning, sä torde man äfven kunna utsträcka dem att gälla Västerbottens och 

 Norrbottens läns kustland. De klimatologiska förhållandena kunna väl knap- 

 past sägas försvåra kulturerna mer i dessa senare trakter än i de förstnämnda. 



Att kommittén behandlat frågan om afverkning ä försumpad skogsmark 

 olika, allt efter som den skog, å hvilken afverkningen äger rum, lyder under 

 utsynings- eller dimensionslagen, har sin törklaring i de båda lagarnas olika 

 karaktär. 



Utsyningslagen bygger på den förutsättningen, att skogsägaren skall 

 komma i åtnjutande af skogens afkastning. Då emellertid den försumpade 

 skogsmarken pä grund af den genom försumpningen i vanliga fall starkt 

 hämmade tillvä.xten ej kan sägas vara i egentlig mening produktiv, så 

 vore det knappast riktigt att intaga densammas virkesförråd och tillväxt i 

 en beräkning, som afser att utröna den produktiva skogsmarkens afkast- 

 ningsförmäga Den afverkning, som måste föregå åtgärder för att göra 

 dylika marker produktiva, skulle genom ett sådant förfaringssätt vid afverk- 

 ningsberäkningen kunna komma att rätt mycket fördröjas, och markens åter- 

 förande till produktivt skick alltså i motsvarande grad undanskjutas. Dä 

 emellertid denna mark ofta kan bära ett rätt stort virkesförräd och ej sällan 

 är af relativt stor omfattning, sä vore det ä andra sidan knappast välbetänkt 

 att låta afverkningen å densamma följa reglerna för afverkning å impedi- 

 ment, d. v. s. att virket skulle utan vidare förpliktelser fa uttagas genom 

 extra afverkning i sammanhang med afverkning å närliggande trakt. Kom- 

 mittén, som funnit det önskvärdt, att den försumpade skogsmarken snarast 

 möjligt gjordes produktiv, har trott, att detta mål bäst skulle ernås, om extra 

 afverkning å densamma medgåfves, men förbundes med skyldighet att verk- 

 ställa åtgärder för markförbättring. Grenander synes ej direkt ogilla detta, 

 men förmenar, att flertalet försumpade marker skulle blifva mycket svåra att 

 utdika. De vore ej uppkomna genom grundvatten från ofvanliggande myrar 

 och kunde sålunda ej genom dessas afdikning torrläggas. Denna slutsats är 



