OM SKADA Å FISKE GENOM FLOTTNING. 



191 



Långt mer komplicerad än nyssnämnda lokala skador är en annan 

 grupp sådana, hvilka omfatta vidsträckta områden uppåt och nedåt i 

 vattendraget. Upphofvet till sädana skador kan mången gång vara flera 

 »skadegörare» samtidigt, och hvars och ens andel kan då svårligen sä- 

 kert påvisas. Då dessa skador äro utsträckta öfver vida områden, kan 

 till och med den skadelidande ej ens med säkerhet uppges. Bland dessa 

 slag må framhållas, att vid förstörandet af en lekplats till och med omöj- 

 liggöras alstrandet af den stam af fiskyngel, som förut utspriddes i le- 

 den eller såsom vandringsfisk nedgick, och under kommande är skulle 

 gjort sin vandring i vattendraget. Sådant förstörande kan uppkomma 

 af anlagda virkesmagasin, af flottnings- och vattenverksdammar, då af 

 dessa uppkommer ett ojämnt vattenstånd under lektiden och under ti- 

 den för rommens kläckning. Att afdikningen eller torrläggningen af en 

 sjö kan medföra liknande verkan är tydligt. Detsamma kan vara fallet 

 med de industriella affallsprodukterna. 



Den redan befintliga fiskstammen hindras i sin vandring af flott- 

 nings- och vattenverksdammar, eller försvåras åtminstone denna vandring, 

 fiskens trefnad blir ej längre densamma som i det af anläggningar obe- 

 rörda \attendraget Barkaffall kan förorsaka alla dessa skador: det kan 

 lägga sig i fångstredskapen, det kan verka störande pä fiskens trefnad, 

 det kan förstöra lekplatsen. Då det gäller att söka rättvist bedöma 

 verkan af dessa faktorer, måste vi därför äfven utsträcka våra under- 

 sökningar ej obetydligt. Vi måste taga hänsyn äfven till rent biologiska 

 företeelser i det ifrågavarande vattendraget, förekomsten af större sjöar, 

 vattendragets lutningsförhållanden, naturliga stängningar för fiskens van- 

 dring m. m., och härvid är gifvetvis fiskeritjänstemannen den, som 

 borde taga ledningen. Vi måste äfven söka utreda, hvar den rätts- 

 ligt ansvarsskyldige kan vara att finna. Detta är ej alltid så lätt, som 

 det att börja med kan förefalla. Det kan inträffa fall, då »skadegöra- 

 ren» själf aldrig ens uppträdt pä platsen för skadan. Så kan, hvad 

 flottningen beträffar, afiallande bark nedföras till ett flottningsdistrikt 

 resp. -förening, men flottgodset, som burit barken, har utgått ur leden 

 ofvanför »olycksplatsen», dit det sålunda aldrig kunnat komma. 



Säkerligen är det framför allt på dessa skador, som 1880 års lag- 

 stiftare tänkt, då bestämmelsen i flottningsstadgans § 4 mom. i intogs 

 om upprättandet af fiskodlingsanstalter: 



Vid synen bör — — — tillses — huruvida, där betydligare ' 



fiske i vattendraget finnes, må vara för fiskets bevarande behöfligt och 

 lämpligt att fiskodlingsanstalt bekostas af de flottande; 



' Kursiveringen ej i lagtexten. 



