NÅGRA SYNPUNKTER PA EN BLIKVANDE SKOGSHUSHÅLLNING. 227 



näs på 80 år för tallen, 60 för granen, och så länge denna tillväxt 

 fortfar, kunna ju träden få stå. Vi lida heller ingen brist på goda mar- 

 ker, blott vi taga vara på dem; vi ha godt om myr i Norrland. På 

 de myllfattiga och torra markerna få vi nöja oss med att fostra masse- 

 vedsdimensioner; äfven tall kan användas till cellulosa och ej kan det 

 vara riktigt att å våra tallhedar uppdraga stor skog, när tallen där 

 ofta nog behöfver 200 år eller mer för att uppnå 32 centimeter vid 

 brösthöjd. Jordmånens beskaffenhet, läget etc. bör sålunda vara det 

 afgörande. 



Så vidt jag förstår, skulle vi på detta vis blifva beredda på alla 

 eventualiteter. 



Striden mellan anhängarna af skogsränte- och markränteprincipen 

 har dock säkerligen gjort mycket godt, ty den har fört våra tankar 

 på detta ämne och den kommer helt säkert att verka därhän, att 

 våra öfvermogna skogar komma att afverkas i raskare tempo än hit- 

 tills varit fallet. Men någon afgörande betydelse för våra skogars 

 fvatntida behandling torde denna strid aldrig medföra, eftersom vi 

 intet veta om det blifvande värdet. Vår uppgift måste alltså vara 

 att söka afvinna våra skogsmarker den största möjliga kubikmassa, 

 och så vidt jag kan finna är detta det enda sätt, som finnes att åt 

 dessa skapa det högsta möjliga värde. Härmed må markägaren 

 vara nöjd. 



Skogsmännens oaflåtliga omsorg bör sålunda inriktas på att våra 

 marker må producera det mesta möjliga, hvilket visserligen icke sker 

 genom att låta träden slåss om näring och ljus. 



Det är i hufvudsak för industrien våra skogar fostras, eller det 

 borde åtminstone så vara, eftersom industrien får betala kostnaderna 

 härför. På grund häraf synes det mig af synnerlig vikt, att skogs- 

 männen mera grundligt än hittills skett studera industrien. Den vir- 

 kesdimension och kvalité, som för hvarje olika industrialster är af nö- 

 den, bör framförallt för våra skogsmän vara känd. Men nästan lika 

 nödvändig är kännedomen af såväl alla olika omkostnader som ock 

 af försäljningspriser för alla de skiftande industrialstren. Studiet häraf 

 bör emellertid icke förläggas till södra Sverige utan till Norrland 

 och Dalarna, ty i dessa senare landsändar står industrien — i all syn- 

 nerhet trävaruindustrien — på en vida högre ståndpunkt. 



Jag tror ock, att det direkta skogsstudiet bör förläggas till Sve- 

 riges norra hälft. För min del har jag föga förtroende för de skogs- 

 män, som studerat endast södra Sveriges skogar. De enorma svårig- 

 heter, som Norrlands skogar erbjuda, väcka till lif ett helt annat in- 



