SVAR TILL N. G. RINGSTRAND. 23 1 



intagit. R:s speciela aktion mot den ställningen föranleder icke något svar 

 frän min sida. 



Min ärade motståndare betonar emellertid i allmänhet intensiteten i upplys- 

 ningsverksamheten, »(iutta cavat lapidem etc». Javäl, nog är upplysning nöd- 

 vändig och gagnelig. Det finnes emellertid många andra än »egendomsslak- 

 tarna», som äro alldeles oemottagliga för upplysning. Detta tror icke Ring- 

 strand', men jag vel det genom 6-ärig erfarenhet som skogsingenjör. Vi 

 kunna ju taga till exempel den trakthyggesbild^, som R. talar3 om å sida 

 153 i sitt genmäle, näst sista stycket. »Mot sådan oförnuftig afverkning, som 

 Clrenanders bild åskådliggör, tror jag ej, att det finnes annat medel än ett 

 målmedvetet, intresserad! undervisningsarbete. » 



Nu förhäller det sig emellertid så — något fatalt för Ringstrand — 

 att före denna afverkning af fröträd, skogsägaren besökts vid skilda tillfällen 

 för instruktionsändamål af hushållningssällskapets länsskogvaktare och under- 

 tecknad skogsingenjör och därvid erhållit undervisning om vikten af att lämna 

 fröträd. Trots det af R. rekommenderade botemedlet såsom det enda lämp- 

 liga skedde rofhuggningen. 



Af detta faktum torde framgå, att ett lagstiftningsförslag kan ha fog för 

 sig, äfven om det går utanför de gränser, Ringstrand utstakar för samma 

 medel att hindra skogssköfling. Detta synes mig vara att fasthålla, när R. i 

 annat sammanhang i stället för lagstadgande förordar ökad upplysning. 



Då en del skogsägare äro alldeles oemottagliga för undervisning, finnas 

 ju åter andra, hvilka sä småningonm vinnas för skogsvärdens sak-*. »Dro])- 

 pen urholkar etc.» Alldeles. Men: »Medan gräset gror, dör kon.» Skogs- 

 ägarens mjölkko skogen. 



Hvad Ringstrand invänder i tredje stycket å sida 153 rörande min kri- 

 tik af § 3 moment 2 i kommitténs lag om tillsyn och vård af kustlandets 

 skogar ådagalägger, att R. antingen icke satt sig in i min tankegäng-' eller 

 också missuppfattat densamma. Då jag emellertid icke hört någon annan af 

 tidskriftens läsare stått oförstående, vill jag icke anlita utrymmet ytterligare 

 med denna del, utan öfverlämnar den utan vidare till pröfning. — Om min 

 anmärkning, enligt hvad som är att förmoda, godkännes, är det påvisade 

 förhållandet betänkligt. Redan nu lämnar dimensionslagen" skogsägaren till- 

 fällen att kringgå densamma. Med kommitténs ändringar, som innefattas i 

 § 3 moment 2, skulle dessa tillfällen ansenligt ökas. 



.\tt folket lär sig kringgå lagarna är ju emellertid ägnadt att under- 

 gräfva aktningen för dem i allmänhet. 



Kanske är detta kommitténs ändringsförslag det bland dem alla, som 

 medför de mest farliga konsekvenserna. 



^ Se sida 152 i genmälet, näst sista stycket. 



'" Se sida 431 årg. 1912, denna lidskrift. 



^ Väl skulle icke Gottlandslagen, som R. framhåller, skydda mot sköfling af fullmå- 

 liga fröträd till husbehof. Men den skulle skydda mot frestelsen att hugga dem till afsalii. 

 Och den frestelsen är större och ligger närmare. 



■* Sä återstå de, som, medan tid är, lata sig omvända. För dem, men också endast 

 för dem, behöfvas inga skogslagar. 



" Se sid. 429 oc/i 42$ årg. 1912, denna lidskrift. 



'' Se sida 425 arg. 1 91 2, denna tidskrift. 



