FRÄN SKOGSVÅRDSKÖRENINGENS EXKURSION I9I2. 245 



Såsom förut framhållits utgjorde Hamra kronopark, dä staten öfvertog 

 densamma, ett orördt urskogskomplex med ett synnerligen värdefullt virkes- 

 kapital till allra största delen bestående af mycket öfverärig skog. P^örval- 

 tandet af denna egendom erbjöd tydligen mycket stora svårigheter såväl be- 

 träffande årsafverkningens beräknande som afverkningarnas utförande på ett 

 ändamålsenligt sätt 



Vid första skogsindelningen, som verkställdes åren 1885 — 1890, beräkna- 

 des ärsafverkningen i öfverensstämmelse med dä gällande timmerblädnings- 

 cirkulärs föreskrifter. Med 60-ärig blädningstid, ett virkeskapital af 2,167,664 

 timmerträd 12 eng. tum och däröfver vid brösthöjd samt 2,069,506 timmer- 

 ämnen 8^/2 — II eng. tum vid brösthöjd erhölls en afrundad årsafverkning af 

 49,500 timmerträd. Vid den revision af dittills gällande hushållningsplan, 

 som verkställdes 1895 — 1896, afseende åren 1896 — 1907, bestämdes ärsaf- 

 verkningen till 48,500 timmerträd. Den hushållningsplan, som för närvarande 

 är under utarbetande pä grundval af de senaste årens taxeringar, synes bygga 

 årsafverkningens beräknande pä realisation af nu förefintliga öfveräriga för- 

 rådet under en viss tid, sä tilltagen, att alltför stora rubbningar i afverkningens 

 storlek skola undvikas. Dock har taxeringsarbetet ännu ej fortskridit så långt, 

 att siffror för parken i sin helhet nu kunna meddelas. Under senare åren 

 har ärsafverkningen i väsentlig grad kunnat ökas. Dess hittillsvarande stor- 

 lek framgår af nedan anförda tab. 13 och 14. För närvarande hafva c:a 

 70 % af parken genomgätts med afverkning. Med det uttagna afverknings- 

 beloppet skulle emellertid parken nu hafva varit i det närmaste genomgången, 

 om icke dels afverkningen under de första åren skett i form af dimensions- 

 huggning till 12 tum vid brösthöjd, dels 1897 — 98 års stora stormskador 

 och därpå följande härjning af barkborren nödvändiggjort afverkningarnas 

 koncentrerande till dessa trakter. 



Vid afgörandet af sättet för afverkningarnas utförande har man på grund 

 af de rådande förhållandena tvä hufvudomständigheter att taga hänsyn till. 

 Dels framställer sig såsom ett synnerligen viktigt önskemal att snarast möjligt 

 hinna öfver hela parken med en svag förhuggning afseende att tillvarataga 

 de mest öfvermogna, torkande och torra träden eller i allmänhet sådant virke, 

 som vid kvarstående väsentligt sjunker i värde. Men på grund af den rå- 

 dande nästan totala bristen på återväxt samt de svårigheter, hvarmed själfsädd 

 utan kulturåtgärder har att kämpa, framträder äfven med styrka krafvet pä 

 en mer koncentrerad föryngringshuggning. I förra fallet vinner man, att di- 

 rekta förluster genom torka o. d. i största möjliga grad undvikas. Däremot 

 riskerar man, att den redan förut alltför blottställda marken genom en utgles- 

 ning, som endast undantagsvis kan medföra själfsädd, ytterligare skall försäm- 

 ras, hvarjämte man står inför faran, att mänga svaga bestånd ej tåla vid en 

 äfven mycket lindrig utglesning, utan efter någon tid åter hotas af torka. Vid 

 föryngringshuggning i större skala har man gifvetvis att räkna med större 

 förluster på gnmd af torka, men man vinner, att marken, där afverkningen 

 gått fram, göres produktiv, att en jämnare fördelning af åldersklasserna er- 

 hålles, samt att i framtiden en alltför forcerad föryngringshuggning undvikes. 

 I hushållningsplanen för åren 1896 — 1907 anges den ledande principen för 

 afverkningarnas utförande sålunda: »att, där skogens älder och beskaffenhet 

 i öfrigt, med hänsyn till dess förmåga att efter en svagare eller starkare bläd- 

 ning åtminstone bibehålla den nuvarande tillväxten äfvensom någorlunda 



