NÅGRA SVNPUNKTKR RÖKANDE SKOGSBRUKETS EKONOMI. 285 



detta aflifvande endast t^jäller de framförda oliållbara och missvisande 

 räntekrafven, men att vi skulle söka bedrifva vårt skogsbruk utan hän- 

 syn till kostnader och engagerade kapital ligger naturligtvis fjärran så- 

 väl frän min egen som säkerligen också från alla andra skogsmäns 

 åskådning. 



För att vi emellertid skola kunna skydda oss mot såväl »högsta 

 afkastningslärans» öfverkapitaliscnng som »penningränteprincipernas» 

 U7idcrkapitalisering måste vissa positiva (ej som ofvan endast negativa) 

 beräkningsmetoder införas, afseende kontroll öfver kapitaltillsläppningen 

 i skogsbruket och jämförelse med de uppnådda resultaten. 



En god stomme för dylika beräkningar har jag trott mig finna i 

 de riktlinjer, som under allra sista åren framförts hufvudsakligen af Mar- 

 Tix, ScillFFEL och Glaser, samt i den arbetsmetod jag vid min nu 

 framlagda undersökning själf användt. Kärnpunkten i metoden kan sägas 

 ligga däri, att det för olika tänkta skogsbruksmetoder behöfliga kapitalet 

 samvetsgrant uppskattas och järaföres med den nettoinkomst, som af 

 samma skogsbruk är att vänta. Med ledning af denna kalkj-l öfver 

 skogsbrukets olika möjligheter, har man sedan tillfälle att utvälja och 

 söka genomföra den kombination mellan kapital och afkastning, som i 

 hvarje fall anses gynnsammast, hvarefter resultatet genom årlig bokföring 

 kontrolleras. 



Den häremot svarande omloppstiden torde möjligen kunna göra 

 skäl för namnet »omloppstiden för bästa räntabiliteten», dock ej att för- 

 stå så, att man nödvändigt måste besluta sig för att stanna vid den 

 tidpunkt eller omloppstid, där den teoretiskt utredda räntabiliietskuriian 

 kulminerar eller når önskad höjd, utan kan lika mycken hänsyn behöfva 

 tagas till skogens nuvarande tillstånd, till önskad hög nettoinkomst, till 

 skogsbrukets sammankoppling med industrier samt till möjligheten att 

 medelst förbättrade skogsbruksmetoder eller förändrade afsättningsför- 

 hållanden m. m. ändra räntabiliteten i önskad riktning. 



Att det kapital, som i jämförelsen skall ingå, bör bestå af markens 

 värde samt allmanna saluvärdet (marknadsvärdet) af alla bestånd, som 

 vid afverkning lämna öfverskott, sedan huggning och utfrakt betalts, 

 därom äro alla, som yttrat sig i frågan, ense. Att ungskogarnas värde 

 af somliga sättes lika med omkostnadsvärdet, men af andra föreslås till 

 erhållande genom interpolering, samt att markvärdet af vissa författare 

 beräknas lika med handelsvärdet men af andra lika med hushållsvärdet 

 (enligt t. ex. Faustmanns formel) inverkar föga på resultatet. Hufvud- 

 saken är, att alla värdegrupper samvetsgrant upptagas till sina allmänna 

 värden, oberoende af om dessa genom omedelbar realisation kunna lös- 

 göras. Jag vill här sålunda uttryckligen häfda, att öfvervägandet icke 



