286 TOR JONSON. 



gäller spörsmålet om skogsbrukets nedläggande eller fortsatta bedrifvande 

 utan dess planläggning för ordnad drift, hvarför alla subjektiva afdrag 

 för »ränteförluster under realisationstiden», »skyldigheten att företaga 

 kultur efteråt» m. m. som vid affärsöfverlåtelscr eller sköfling kunna 

 behöfva tagas i betraktande, äro alldeles främmande för denna kalkyl 

 öfver det uthålligt bedrifna skogsbrukets lämpligaste jämviktsläge. Att 

 de årliga kostnaderna för administration, kultur och skatter m. m. skola 

 fråndragas ärliga inkomsten är däremot själfklart. 



Vår nu gjorda undersökning gaf följande resultat på enligt olika 

 omloppstider årliga organiserade skogsbruk : ' 



Omloppstid 40 50 60 70 80 90 100 110 120 år 



Nettoinkomst (förlust) 1,49 4,09 6,29 8,<x> 9,40 10,48 11,37 11,98 kr. 



Kapital 91 129 1S4 252 325 402 481 560 63S » 



Räntabilitet o 1,15 2,22 2,49 2,46 2,34 2,18 2,03 1,85 % 



Gifvet är ju, att jämviktsläget ej endast bör pröfvas i sitt beroende 

 af omloppstiden, utan till kalkylen hör äfven att granska olika skogs- 

 bruksmetoders samt andra ekonomiska faktorers inverkan på skogens af- 

 kastning och räntabilitet. En af mig gissningsvis utförd försökskalkyl 

 öfver införandet af krongallring i stället för hittills tillämpad läggallring 

 gaf t. ex. följande förbättrade räntabilitet: 



(Jinloppstid 60 70 So 90 100 1 10 år 



Räntabilitet 2,33 2,71 2,73 2,71 2,60 2,48 % 



Dåliga småvirkespris förskjuta räntabilitetens maximum till afsevärdt 

 högre ålder o. s. v. 



Utförandet af dylika statiska utredningar faller uteslutande på den 

 väl skolade fackmannens lott. När det emellertid sedan gäller att med 

 ledning af den gjorda utredningen bestämma den omloppstid och öfriga 

 skogspolitik, som för hvarje särskildt skogsbruk inom den gifna ramen 

 af tänkbara fall skall anses mest passande, då är fackmannen ej längre 

 den ensamt bestämmande, utan måste ägaren, eventuellt stundom den 

 skolade nationalekonomen rådfrågas. Det kan ju nämligen ej förnekas, 

 att det inom vissa gränser måste vara ägarens viljeakt, som bestämmer 

 huru mycket kapital, som han i sitt bedrifna skogsbruk vill samla och 

 behålla. \ 



' Den härvid använda formeln har Martin gifvit följande utseende: 



.\ + D — (c + v) 



p= 100 — \_'^i 



B + N ' 



där A är = inkomsten från hufvudafverkning, D = inkomst från gallring, c årlig kultur- 

 och v = årlig förvaltningskostnad, B = markvärde och N = virkesförrådets värde. 



