NÅGRA SYNPUNKTER RÖKANDE SKOGSBRUKETS EKdNOMl. 299 



att räntabiliteten af skogarna, hvilken omloppstid man än väljer, aldrig upp- 

 går till mer än 2 1/2 % ■ Det är det glädjande budskap som han bringar 

 Sveriges skogsägare. Andra befara väl närmast, att skogsägarna däraf skola 

 hämta anledning att i ännu högre grad än hittills sköfia, och kunna därför 

 ej hälsa resultatet med samma glädje. Men därmed må vara huru som helst 



— resultatet .ställer vidare i och för sig mycket stora anspråk på människans 

 tro. Det finns, sä vidt jag vet, icke några andra kapitalföremål, som i läng- 

 den icke kunna blifva räntabla, helt enkelt därför, att deras kapitalvärde 

 beror af hvad de afkasta. Lektor Jonsons slutsats måste därför anses i högsta 

 grad osannolik, att icke säga mera. Hvarpå hans felkalkyl beror, skall jag 

 icke inlåta mig pä i detalj — i hufvudsak har det redan skett af föregående, 

 därtill mera kompetenta talare — men jag vill påpeka det grundläggande 

 misstaget, att han räknar med ett realisationsvärde, som icke kan realiseras. 

 Han upptager det växande beståndet till ett tänkt värde pä grund af dess 

 virkesmassa med tillägg af markvärde, utan att ta i betraktande, hvilket afdrag 

 detta värde måste undergå för att komma pä marknaden — ehuru han gör 

 motsvarande afdrag för afverkningsvärdet vid uthålligt skogsbruk. Det är 

 detsamma, som om en industriidkare vid öfvervägandet om han icke borde 

 rifva en byggnad för att sälja tomten skulle värdera teglet efter dess saluvärde 

 utan hänsyn till hvad det kostade att rifva byggnaden. Lektor Jonson drager 

 t. ex. ifrån årskostnaden för fasta skogsarbetare, vid uthålligt skogsbruk, men 

 gör ej motsvarande afdrag för realisation af skogen; och han räknar med be- 

 vakning vid afverkningen i det förra fallet men ej i det senare. Han upp- 

 tager vidare kulturkostnad i skogsbruk men ej vid realisation, ehuru hvar och 

 en, som afverkar, enligt gällande skogslagar skall bringa marken i växtligt 

 skick; och han ser bort från alla skatter vid realisation — men endast då 



— ehuru t. ex. skogsaccis utgår på samma sätt vid båda slagen af afverk- 

 ning. Det allra betänkligaste är dock kanske, att han räknar med ett mark- 

 värde, som icke kan uppstå, för såvidt icke räntabilitetet föreligger — ty 

 hur skulle någon vilja ge något för en mark, pä hvilken ingen lönande verk- 

 samhet kan bedrifvas? Ingen nationalekonom kan acceptera ett sådant sätt 

 att resonera. — Dessa anmärkningar har jag framställt med allt erkännande 

 af de siftror, som framlagts. 



Jag kommer till sist till lektor Jonsons anmärkningar mot mig. Jag måste 

 dä konstatera, att han grundligt missförstått mig, trots att han säger om de af 

 mig formulerade punkterna, att ett missförstånd pä förhand måste anses ute- 

 slutet. Min första punkt innehåller satsen, att den undre gränsen för skogens 

 kapitalvärde är dess realisationsvärde, och att följaktligen ett skogsbruk måste 

 förränta detta värde, om det ej vill framkalla sköfling. Lektor Jonson invänder 

 häremot, att skogens realisationsvärde i verkligheten är den öfre gränsen för 

 kapitalvärdet. Jag har icke bestridt, att så kan vara, det kan vara på en 

 gång den öfre eller den undre, d. v. s. sammanfalla med detta värde; men 

 det måste alltid vara den undre, ty så snart värdet tenderar att sjunka där- 

 under, framkallas sköfling. Detta är hvad jag sagt, och det menar tydligen 

 lektor Jonson också — ingen kan väl mena annat — hvadan anmärkningen 

 beror på en ren missuppfattnmg. 



Min andra punkt anser han sig ha vederlagt genom sin anmärkning mot 

 den första; och jag kan då i min ordning anse mitt svar härpå som en 

 vederläggning af vederläggningen. 



